Tu! Sí, el que està nerviós.
L'has agafat tu?
No, senyor.
Saps qui el té?
No, senyor.
Entesos.
Llança.
Que llancis!
Bingo.
El del nas romà.
Sí.
L'has agafat tu?
- No, senyor. - Saps qui ha estat?
Ell.
S'envolarà amb aquestes orellotes.
Llança!
Tenim un problema.
Sí?
Tens el rellotge de Zeus?
Esclar que no.
L'hem de trobar.
Què? Per què?
Ha muntat una sala de guerra i està matant els aplegapilotes.
- Què? - M'he hagut de fer el cafè jo.
- Una "sala de guerra"? - Hi soc ara.
Pel que veig, hi ha dues fases, amb una escalada molt important.
Què li passa?
Diria que l'ha decebut bastant el teu càstig als troians.
Sí. M'ho ha dit.
En fi, escolta, Posidó, és evident que necessita esbravar-se,
però diu que primer ha de trobar el rellotge.
Parla amb el nano.
- Quin nano? - Dionís.
Jo me n'ocupo.
Que llancis!
Fa molt de temps,
i quan dic molt, és molt,
jo era un home lliure.
Lliure per experimentar la vida i l'amor com qualsevol.
I em vaig enamorar bojament.
Com tens el genoll?
Fotut.
Bé…
jo ara em llevo de nit per pixar.
Ja.
Feia molt de temps, Caront.
No em diguis.
Si trigues tant, la pròxima seré mort.
T'he enyorat.
T'estimo.
Ja ho sé.
Ho dic de debò.
Què ha passat?
Zeus?
Me la té jurada.
- Tant de bo em diguessis per què. - No puc.
M'has de prometre una cosa.
El que sigui.
Coneixeràs algú.
Potser d'aquí uns anys.
Necessitarà que l'ajudis.
Amb què?
La teva protecció.
Ho sabràs per la marca.
Quina marca?
Potser necessito més informació.
Tu promet-m'ho.
No hi ha res més important.
Si us plau?
Jura-ho.
Esclar.
Ho jures?
Ho juro.
Gràcies.
I ho sento.
Per què?
Intenta no odiar-me.
El bé comú sempre implica un sacrifici personal.
Sempre.
Aquesta és l'entrada?
Un contenidor?
No és una broma?
És discreta.
Sempre ha estat discreta.
I estàs amb la corda al coll, així que tanca la…
D'acord. Ho sento.
Bona sort.
Porta'l de tornada.
Ho faré.
T'estimo.
Gràcies per tot.
Ho aconseguiré.
Ja ho sé.
No hi tinc res a perdre.
Si us plau, ajuda'l.
Ajuda l'Anatole.
Cuideu-vos l'un a l'altre.
- Ho farem. - Hi tenim molt a perdre.
Entesos.
Dennis! El nostre gat ha de menjar.
Te'n podries ocupar?
Sí, d'acord. Esclar.
Hi ha menjar humit sota l'aigüera i sec…
On és el menjar sec, Poli?
Cuida'l, si us plau.
Això? Entesos.
Tranquil, no ho direm al teu papa.
Bé, s'ha acabat l'espectacle.
Vinga, Orfeu.
No són de la meva talla.
Et toca el que et toca.
I fas el que et diuen.
Ves a la merda, Orfeu.
T'has fet mal?
No hauries de ser aquí.
- Vas agafar la moneda de la teva dona. - Sí, ho vaig fer.
Creia que era l'única forma de recuperar-la.
Sé que va ser una cagada, però l'estimo de debò.
He promès a la teva dona que t'ajudaria.
M'ha commogut molt el que has fet al bar amb el titella.
Lamento això del teu fill.
Si us plau.
Aquí estem sols.
Podem intentar confiar l'un en l'altre?
Gràcies.
Hem de travessar l'Estix.
Entesos.
Som-hi.
Orfeu és útil.
Un ego com el seu accepta sense problema la noció d'un propòsit còsmic.
I no sospita que el propòsit potser serveix els altres.
LLISTA DIÀRIA DE MORTS
Altres necessiten molta més ajuda.
Aquesta tarda, s'impartirà una formació addicional a les sis.
BENVINGUTS A L'ASFÒDEL
Fotis.
Seu.
Fem un passeig?
No et trauré la corretja.
D'acord.
Però promet-me que faràs bondat.
Vinga.
Fotis!
Els rellotges no s'esfumen!
Algú el té!
Llança!
Soc Zeus. Estic molt ocupat.
Zeus, soc Persèfone. T'he de dir una cosa.
Tenim un problema a l'inframon.
Bé, una ànima s'ha escapat del No-res.
- Què fas? - No, Hades!
Missatge eliminat.
L'hi has d'explicar, Hades. No tens elecció.
No, jo mateix ho resoldré.
Alguna cosa no rutlla i ho saps.
Com, Hades? Com desapareix una ànima? Com és possible?
I si n'hi ha més i això només és el començament?
No és cap començament. Només és una fregada d'orelles.
Zeus em va fer cap de l'inframon. És culpa meva.
- No és culpa teva. - Sí que ho és.
M'he acomodat i no he controlat el No-res.
He estat negligent.
Així que vegem-ho com una oportunitat.
Trobarem l'ànima i ho resoldrem.
Si m'ho proposo, puc solucionar qualsevol cosa.
Confia en mi.
I no cal que Zeus ho sàpiga.
Fotis!
Fotis.
Fotis!
Escolta, estàs bé?
Els hem d'ajudar.
A qui?
Tots els que són allà.
On?
M'hi han posat per allò del monument, oi?
Per la merda i el que vaig dir dels déus…
- És culpa meva. Tot ha estat culpa meva. - T'ajudaré. Has de travessar el Marc.
Ja he travessat el Marc.
Què?
Ceneu!
Queda't aquí.
Has soltat tu un dels gossos?
L'heu trobat? Que bé.
No, que malament. S'ha pixat en el fax.
Ho sento, està sobreexcitat.
És culpa meva. L'he tret a passejar.
L'enyorava.
Però he vist un…
Què?
- Res. - Bé, enhorabona.
Què?
Mai m'havien esguerrat el dia tan d'hora.
Torna a la feina, collons!
Sí.
Estàs bé?
Sí.
- De fet… - Bon dia!
Què deies?
No, res.
Puc seure aquí?
- Sí, esclar. - No, aquí tots som bussos.
Bé, de fet, jo també ho soc.
M'ho acaben de dir.
És impossible.
- Sembla que no. - Has d'haver treballat molts anys aquí.
No ho sé, han dit que necessiten més bussos.
- Què fan els bussos? - Mare meva…
Això és sucre?
Sal.
Per què?
Perquè tingui sabor.
O gairebé.
Per què fem tot el que fem?
Menjar, dormir, dutxar-nos… Estem morts.
Ja, però no som salvatges.
Per rutina.
Ens fa sentir normals.
Normals, esclar.
- Però per què…? - Fas moltes preguntes.
En la meva experiència, fer preguntes et fica en embolics.
D'acord. Ho sento.
Dos-cents anys.
Passaran volant.
Vindràs aquesta nit?
- On? - No tens el full de mà?
Adrian!
Sí.
A ella també.
Gràcies.
FESTA PER ALS NOUS BUSSOS
Vindràs?
Sí, esclar.
I tu?
Veuré com em sento.
Esclar.
Dennis!
Dennis?
No em fotis, Dennis.
Eres aquí.
Bé, a reveure.
NOMÉS ZEUS ENS POT SALVAR
Ja n'hi ha prou!
Tens raó.
- Vas dir que no faries això. - Soc jo.
- No soc el teu pare. - Encara hi tens menys dret.
- Ara, si em disculpes… - Tens el seu rellotge?
- Quin rellotge? - No facis l'orni.
Ens veiem a l'aquari ara mateix.
Vet-lo aquí.
Vine aquí.
Vinga.
- Ves amb compte. - Hola.
Hola.
Per què el vas robar?
Comporta't com un nen i et tractarà com a tal.
Jo crec que tens potencial, i l'hi he dit.
- De debò? - Sí.
- Però no quan… - Tens raó.
De fet, he fet una cosa extraordinària.
Sí?
Què has fet?
He ficat un mortal a l'inframon.
Ha suspès el test, però he forçat les Moires a ficar-lo.
Serà el primer a portar de tornada algú d'entre els morts.
Quan ho aconsegueixi,
suposo que em respectaran més.
Estàs de conya, oi?
- Què? - Resa perquè no ho aconsegueixi.
Un mortal desafia la mort i l'ordre de l'univers?
Si el mortal aconsegueix treure algú de l'inframon,
Zeus et destruirà.
Ens intentarà destruir a tots.
Però no passa res, perquè el teu paio no ho aconseguirà.
Però no atiïs la paranoia del teu pare.
Torna-li el rellotge. Digue-li que te l'has trobat.
És l'únic que el calmarà.
Entesos.
Sí.
Bé…
no puc.
Per què no?
L'he donat a algú.
I què? No és la teva virginitat, oi?
Recupera'l.
Abans ens divertíem.
Soc Zeus. Estic molt ocupat.
Hola, Zeus.
Hi ets?
En fi…
Soc jo, Hades, evidentment.
Només et volia dir que hem reclutat nous bussos.
Els hem format…
i són bons.
Encara no.
L'inframon pot fer cara a qualsevol cosa que es presenti.
Pots confiar en nosaltres.
Si vols.
Adeu.
Feliç renovació.
Què?
La veritat és que no ho entenc. Per a què necessiten bussos?
Els ajudem a travessar el Marc.
Els guiem.
Ja, però per què en necessitaven més?
Es renoven. Quina pressa hi ha?
Saps per què ja no pregunto?
Et vas ficar en un embolic?
Perquè no vaig obtenir respostes.
És l'inframon. És el que és.
Tens sort. Tant de bo jo pogués passar. Soc un cas no resolt.
I què hem de fer?
Suposo que ajudar-los.
Escoltar-los.
Quina integritat.
Quants anys tens?
Aparentes tenir-ne dotze.
Doncs, tècnicament, en tinc gairebé 40.
Si compto els anys aquí.
Avanceu.
Hola.
No.
Érem al mateix ferri.
Com estàs?
No sé nedar.
He dedicat tota la meva vida a una bona renovació.
He viscut per morir, com diuen. Vero.
Però ara penso en totes les coses que no vaig fer.
No passa res.
Però és dur, oi?
Renunciar a un mateix, a aquesta versió.
Mare meva, ves-te'n ja.
Com dius?
Travessa el Marc, si us plau.
Saps com d'afortunada ets?
Tu ets la noia del ferri.
Vas dir que vas insultar els déus abans de morir.
Suposo que en pagues el preu.
- Escolta… - Beata de merda.
Et porto al Marc?
Què fem?
Nedar, suposo.
No?
Sí.
Preparat?
Sí.
Escolta!
Tu!
- Hola! - Hola!
Escolta!
Ei! Aquí!
Ens podries ajudar?
No fotis…
Hola!
- Veniu de La Caverna? - Sí.
Tots dos?
Els dos hem guanyat.
- Volíem nedar, però… - No ho feu.
Ens podries portar a l'altra riba?
Si us plau.
Sí, si us plau.
D'acord.
Però vestiu-vos abans.
Obriu pas!
- Deixeu passar els campions! - Sí!
Vull tornar a dalt! Som-hi!
Déu meu.
Què?
Endavant!
No pot ser.
No m'ho crec.
Escolta, Cenis!
Cenis!
Mira'm, criatura blasfema.
- No ho soc. - I tant que sí.
Per això ets aquí
i no et pots renovar.
La…?
La vas torturar?
La teva mama?
No, et va entregar lliurement.
Sense parpellejar.
A reveure, Cenis.
- Hola, busco un rellotge. - Les mascotes estan prohibides.
Què?
No saps llegir?
"Les mascotes estan prohibides."
Això no és una mascota.
És el déu del plaer, la bogeria i la disbauxa, Dionís.
És simpàtic.
Fot el camp.
Com dius?
Què has dit?
Més fort?
No, ho sento. No t'entenc.
Qualsevol d'aquests? Bé. Gràcies.
És aquest.
És idèntic.
Gràcies.
Val més que algú canti.
Qui l'ha robat? Qui és el cleptòman?
- Qui és el cleptòman? - Què collons?
És un de vosaltres.
Qui m'ha robat el puto rellotge?
- Papa! - Què?
He trobat això.
A l'entrada.
Què fas amb un gat?
Ben fet. Tens molt bona vista. Mare meva.
Per cert, què fas aquí?
Només et volia veure.
I presentar-te el Dennis.
Hola, Dennis.
En comptes de Dennis, es podria dir Gatimedes.
No l'entenc.
De debò?
Bé.
- Et dius Dennis. - Vinga.
Netegeu aquest merder, porteu una gerra d'aigua del Meandre
i llet amb una tetina perquè el moix mami.
- Ben fet. - Caram.
- Què? - El rellotge.
On vas tan engalanada?
Per què? Vols venir?
Qui és? El que es posa vestits? Aquell paio m'agrada.
No, és Perseu, i potser…
- porta el cavall. - El cavall?
- El que té ales? No em fotis… - Això vull.
- De debò? Ara estem ocupats, però… - Ocupats?
- Tu t'ho perds. - Sí.
Sí.
Hola, petitó.
Caram, només ets un bebè, oi?
- Ha saltat una espurna. - Vigila.
Bé, vine amb mi. Ens esperen turments infernals.
Et va entregar lliurement.
Sense parpellejar.
FESTA PER ALS NOUS BUSSOS
Hi haurà més ambient.
Hola.
- Al final n'has tingut ganes. - Sí.
Us sembla bé?
Sí, esclar. Seu.
En vols?
Bé.
- És insípid. - Salut.
No intentis fumar, no fa res.
Voleu jugar a un joc?
Els jocs no són el meu fort.
Aquest t'anirà bé. Només has de parlar.
Bé, quines eren les nostres profecies?
Començo jo.
"Una criatura de pelatge fosc, una caiguda hivernal.
Els ulls no s'acluquen en una nit sense final."
La meva es va complir totalment.
Tenia un poni castany anomenat Cressida. L'estimava molt.
Va caure i es va trencar una pota el desembre.
La vam sacrificar.
Va ser horrible.
I jo patia d'insomni, així que no podia aclucar els ulls.
I la teva?
No.
Com que no?
No vull. És personal.
Parla de la teva mare?
Ens veiem després.
Vaig a…
Els joves són molt sensibles.
Escolta.
Estàs bé?
Sí, estic bé.
Saps on puc aconseguir un d'aquests cigarrets que no saben a res?
Sí.
N'arriben molts com nosaltres?
Alguns.
La gent fa estupideses per amor.
- Ho sento. - Tranquil.
No passa res.
Què és això?
L'Escil·la.
Espera.
Per què ens aturem?
Només en puc transportar un. Són les normes.
Ens has dit que ens portaries als dos.
Ja.
Era mentida.
Em volia divertir.
Vinga, lluiteu.
Un moment.
- Que lluitem? - No.
Hem fet un pacte.
Entesos.
Esperarem.
Què?
Que un dels dos el trenqui. No tinc pressa.
O us puc portar on éreu.
Què us sembla?
Perquè no val la pena.
- El meu fill ho val tot. - Això dius tu.
Tothom diu el mateix.
Però és una collonada.
Improbable, però diguem que el recuperes.
El portes a casa, passen uns anys i torna a emmalaltir.
Torna a morir.
Què faràs?
Tornaràs aquí?
Una vegada i una altra com en uns cavallets?
Imaginem que viu molt temps, que no emmalalteix.
Qui diu que li agradaràs?
I si t'odia?
I si et té una rancúnia descomunal?
Què t'han fet?
- Escolta, la meva dona… - Sí, la teva dona.
Creus que podrà tornar a viure amb tu?
I estimar-te de nou?
N'estàs segur?
Sí.
Doncs demostra-ho.
Mata'l.
O mata'l tu. Tant se val.
Com he dit, hem fet un pacte. Hi deu…
Ho sento.
- Però has dit… Ha estat idea teva! - Ja ho sé, però…
És l'un o l'altre!
Ho sento molt.
La veritat…
és insípid.
T'ho havia dit.
Per què ho fas?
Per costum? No ho sé.
Com ha dit l'Adrian, per sentir-me normal.
Per sentir-me real, com era abans, fent les coses de sempre.
- Et vols sentir com eres? - Sí.
- Jo no. No vaig fer res a la meva vida. - No m'ho crec.
És cert. La vaig malgastar.
No tenia un propòsit.
I el dia en què per fi me'n vaig adonar, vaig morir.
Quan estava en el ferri vaig pensar: "Merda, soc morta."
Però, a poc a poc…
em vaig sentir en pau.
Em vaig calmar perquè tornaria al món
i ho podria fer tot millor.
Però ara estic aquí encallada.
Suposo que ho hauré d'acceptar, oi?
Pot ser.
Tinc una pregunta.
- No et diré la meva profecia. - No és això.
Digue'm.
Com pot ser que coneguis una amazona?
Jo ho era.
Així que vaig haver de marxar, esclar.
Sí.
Us vam estudiar a l'escola.
A quina edat expulsen els nois? Als onze?
Sí.
Jo en tenia quinze.
No vaig ser oficialment noi fins a una mica més tard.
Deu haver estat difícil.
Marxar.
Sí.
Però, bé,
que elles em matessin va ser pitjor.
Hòstia, ho sento.
Vull superar la teva historieta de "el meu marit m'ha robat la moneda".
La meva historieta?
Escolta, la meva mama em va trair,
la meva gent em va assassinar i em va robar la moneda.
- Au va. - Entesos. Que et bombin.
- Intento treure'n partit. - Sí?
Sí. La qualitat de l'aire és molt bona.
Dormo bé.
Torno a tenir cites.
- De debò la gent fa això? - Què?
Aquí tenen cites?
Diria que sí. De vegades.
Bé.
Què se sent en fer un petó?
Què?
És com beure cervesa?
- Com? - És…?
No se sent res? O sents com…?
Ja, no ho sé.
No he fet cap petó.
- Des que soc mort. - Ja.
- Mort. - Sí.
Doncs…
Podré pensar en això durant els pròxims 200 anys.
Saps?
A la Prue li agrades molt.
Bé, té molts números.
- De debò? - De fet, té tots els números.
Socors!
És ell.
- Socors! - Qui?
Socors!
Vas robar la moneda a la teva dona i ara vols el meu lloc? No!
No!
Ho sabràs per la marca.
Tu promet-m'ho.
No hi ha res més important.
Cabró!
Per què ho has fet?
Per què m'has salvat?
Com t'has fet això?
Doncs…
Una Moira.
M'ho ha fet una Moira.
Què vol dir?
Vol dir que alguna cosa és certa.
Aquest paio?
De debò?
MORT GENOCIDI
Els desastres naturals són molt bons perquè els pots crear en un tres i no res.
I per als mortals són tan aterridors
que els agullona a venerar-nos més.
Més pregàries i sacrificis.
Perquè saben que és cosa nostra.
Però ¿què necessitem perquè la destrucció
sigui molt eficaç,
perquè perduri?
- Res? - No.
No volies un ascens?
Sí, esclar.
Entesos. Acompanya'm.
Molt bé.
Et vull ensenyar unes coses sobre unes coses.
I la pri…
La primera cosa que et vull dir és…
Gràcies.
Gràcies?
Gràcies, Dionís, perquè has trobat el meu rellotge.
I me l'has portat malgrat que l'últim cop que ens vam veure…
vaig ser dur amb tu.
- Sí, papa… - Escolta.
T'estic obrint el cor.
El meu pare era…
dur amb mi.
Seu.
El teu papa no va intentar assassinar-te?
Sí.
Sí, ell…
Sí, és cert.
Tenia els seus motius, però…
En fi, ets bon noi i et vull donar el que anheles.
Què anhelo?
Més poder.
D'acord.
Genial.
Això anhelo?
Sí, Dionís. Un ascens és això, més poder.
I també significa lleialtat,
però això ja ho tens.
Me n'adono.
Bé…
Escolta, papa, hauria…
T'he de dir una cosa.
Què m'has de dir?
- No, res. - Em pots dir el que vulguis.
No, només que soc lleial.
Sí.
Sí, llavors,
farem que aquests ceballots
ens obeeixin.
Començarem amb desastres naturals.
És directe. És senzill.
Després passarem a una cosa més interessant,
més elaborada, rococó i sofisticada.
Sembrarem enemistat.
Odi.
Cosa que, a partir d'ara, anomenarem "Fase dos".
I pot començar amb una cosa insignificant,
com la violació d'una dona, la mort d'un nen,
perquè, si ho fas bé,
famílies, països i continents poden acabar…
en flames.
Entesos.
De conya.
Sí, podem…
Alguns humans són…
Què?
Simpàtics.
Sí, són simpàtics, i m'agrada envoltar-me d'ells…
i estar entre ells.
Ja ho pots ben dir.
Algunes de les mares dels meus fills favorits són humanes.
Però no importen.
L'important és la nostra família.
Pots jugar i menjar amb ells, fer-los l'amor,
trenar-los els cabells o el que vulguis,
però no has d'oblidar que tu no ets un d'ells.
Entesos?
D'acord.
Bé, Fase u.
Començarem aquesta nit.
Té un missatge nou.
He rebut el teu missatge.
De fet, ha arribat en el moment oportú, perquè rebreu un fotimer de cadàvers.
Zeus?
No, senyor, soc jo.
Bé, digue'm.
Hem trobat l'ànima, senyor.
GRÀCIES P
No, si us plau.
Hi vols entrar?
L'hem d'ajudar.
Ja som morts. Com pot empitjorar?
Hola?
Déu meu.
Què li ha passat?
Acaba de travessar el Marc.
Què és aquest lloc?
Subtítols: Tulio Labadie