Ti! Da, nervozni.
Jesi li ga ti uzeo?
Nisam!
Znaš li tko jest?
Ne znam.
Dobro.
Pusti!
Pusti kad kažem!
Pogodak.
Rimski nosu.
Aha. Jesi li ga ti uzeo?
-Nisam. -Znaš li tko jest?
On je.
Kolika su mu ušesa, još će i poletjeti.
Pusti!
Imamo problem.
Je li?
Jesi li ti uzeo Zeusov sat?
Ma nisam.
Moramo ga naći.
Molim? Zašto?
On ima ratni kabinet i odstrjeljuje skupljače lopti.
-Molim? -Da, sama sam si kuhala kavu.
-Kakav ratni kabinet? -Stojim u njemu.
Dvije su faze, koliko vidim. I mogu ti reći da je uzelo maha.
Pa što je njemu?
Malo ga je razočaralo tvoje kažnjavanje Trojanaca.
Aha, da. Rekao mi je.
Bilo kako bilo, očito je da se mora ispuhati.
Ali kaže da ne može početi dok ne nađe svoj sat.
Zato pitaj malog.
-Kojeg malog? -Dioniza.
Pouzdaj se u mene.
Pusti!
Jednom davno,
ali stvarno davno,
bio sam slobodan čovjek.
Slobodno sam uživao u životu i ljubavi kao i svi drugi.
Bože mili, kako li sam samo zaljubljen bio!
Kako koljeno?
Ma u banani je.
A ja sam se noću počeo buditi da idem pišati.
Aha!
Puno je vremena prošlo.
Malo je reći.
Do sljedećeg puta možda i umrem.
Falio si mi.
Volim te.
Znam.
Ozbiljno.
Što je bilo?
Zeus?
Ima me na piku.
-Reci mi zašto. -Ne mogu.
Obećaj mi nešto.
Što god treba.
Srest ćeš nekoga.
Možda za koju godinu.
Moraš mu pomoći.
Kako?
Čuvaj ga.
Prepoznat ćeš znamen.
Kakav znamen?
Preciziraj to malo.
Samo mi obećaj.
Ništa nije važnije od toga.
Molim te.
-Zakuni se. -Naravno.
Kuneš se?
Kunem se.
Hvala ti.
I oprosti.
Zbog čega?
Nemoj me mrziti.
Opće dobro uvijek ide nauštrb osobnoga.
Uvijek.
Stvarno se tuda ulazi?
Kroz kontejner?
Nije zafrkancija?
Diskretno je.
Oduvijek je bilo diskretno.
A ti si na kliskom terenu, dakle, jezik za…
Dobro! Oprosti. Ispričavam se.
Sretno.
Vrati ga.
Hoću.
Volim te.
Hvala ti na svemu.
-Uspjet ću. -Znam da hoćeš.
Nemam što izgubiti.
Pomozi mu.
Pomozi Anatoleu.
Čuvajte jedan drugog.
-Hoćemo. -Mi puno toga možemo izgubiti.
Razumijem.
Dennis!
Naš mačić, treba ga hraniti.
Možeš li ti to?
Aha. Dobro. Može.
Pod sudoperom je mokra hrana, a suha…
A gdje je suha hrana, Poli?
Pazi na to, molim te.
A, to. Aha.
Bez brige, nećemo te odati tatici.
Dobro. A sad, razlaz.
Naprijed, Orfeju.
Nije dobra veličina.
Što dobiješ, dobiješ.
I radiš što ti kažu.
Jebi se, Orfeju.
Ozlijedio si se?
Tebi tu nije mjesto.
A i uzeo si ženin novčić.
Jesam.
Ali samo tako mogu opet biti s njom.
Znam da je to u kurcu, ali volim je, iskreno.
Tvojoj sam ženi rekao da ću paziti na tebe.
Ganulo me ono s lutkom u baru.
Žao mi je zbog tvog sina.
Molim te.
Sami smo ovdje.
Bar pokušajmo vjerovati jedan drugomu.
Hvala ti.
Moramo prijeći Stiks.
Dobro. Idemo.
Orfej je koristan.
Takvom egu nije problem prihvatiti predodžbu o kozmičkoj misiji.
A lišen je i sumnje da u tome prste ima netko drugi.
DNEVNI POPIS MRTVIH
Drugima treba puno više pomagati.
Dodatna obuka počet će u šest navečer.
DOBRO DOŠLI U ASFODEL
Fotise.
Sjedni.
Idemo u šetnju?
Neću te pustiti s povoca.
No dobro.
Ali moraš mi obećati.
Hajde.
Fotise!
Satovi ne nestaju sami od sebe! Netko ga je uzeo!
Pusti!
Ovdje Zeus. Imam posla.
Zeuse, Perzefona je. Moram ti nešto reći.
Imamo problem u podzemlju.
Jedna je duša pobjegla iz Ništavila.
-Što to radiš?! -Ne, Hade…
Poruka izbrisana.
Moraš mu reći što se dogodilo. Moraš!
Ne, sam ću to riješiti.
Nešto ne valja, znaš i sam.
Kako, Hade? Kako duša može nestati? Kako je to uopće moguće?
A što ako nije samo jedna? Ako je to tek početak?
Nije nikakav početak, nego podsjetnik, noga u dupe.
Zeus mi je povjerio podzemlje. Ja sam kriv.
-Nisi ti kriv. -Jesam!
Ulijenio sam se. Nisam nadzirao Ništavilo.
Postao sam šlampav.
Zato ovo treba shvatiti kao priliku.
Naći ćemo tu dušu i srediti stvar.
Sve se može kad se hoće.
Vjeruj mi.
Nema potrebe to govoriti Zeusu.
Fotise!
Fotise.
Fotise!
Jesi li dobro?
-Moramo im pomoći. -Komu?
Svima njima ondje.
Gdje?
Poslali su me onamo zbog spomenika?
Zbog govna, onog što sam rekao o bogovima…
-Ja sam kriv. Za sve! -Pomoći ću ti. Moraš proći kroz Portal.
Prošao sam.
Molim?
Keneju!
Tu budi.
Je li tebi pas pobjegao s povoca?
Uhvatili ste ga? Baš dobro!
Nije tu ništa dobro. Popišao se na faks.
Oprostite. Previše se uzbudio.
Ja sam kriv. Izveo sam ga u šetnju. Falio mi je.
Ali vidio sam…
Što?
-Ma ništa. -E pa čestitam.
Molim?
Nitko mi nije tako brzo upropastio dan.
Marš na posao!
Evo.
Dobro si?
Jesam, da.
-Zapravo… -'Jutro!
-Molim? -Ma ne, ništa.
Slobodno?
-Da, naravno. -Ovdje su samo ronioci.
Ja i jesam ronilac.
Sad su me imenovali.
Nemoguće.
-Očito nije. -Za to moraš ovdje raditi godinama.
Kažu da imaju akciju zapošljavanja. Trebaju ronioce.
Što su ronioci?
Za boga miloga!
Je li to šećer?
Sol.
Zašto?
Da osjetiš okus.
Gotovo.
Ali zašto radimo išta od ovoga?
Jedemo, spavamo, tuširamo se. Pa mrtvi smo.
Da, ali nismo divljaci.
Takva je praksa.
Tako se osjećamo normalno.
Normalno, aha.
-Ali zašto… -Puno ti zapitkuješ.
A koliko ja vidim, oni koji zapitkuju, nastradaju.
Dobro. Oprosti.
Dvjesto godina.
Proletjet će.
-Dolaziš večeras? -Što je večeras?
Nisi dobio letak?
Adriane!
Joj, da.
Kamo sam ga stavio?
Daj i njoj jedan.
Hvala.
TULUM ZA NOVE RONIOCE, BAR ASFODEL
Doći ćeš?
Da, naravno.
A ti?
Mogu razmisliti?
Svakako.
Dennise!
Dennise?
Ne zajebavaj, Dennise.
Tu si.
Dobro, vidimo se!
SAMO NAS ZEUS MOŽE SPASITI
Ma dosta!
Imaš pravo.
Rekao si da više nećeš.
Ja sam, nije tvoj stari.
E to se onda nikako ne smije.
-A sad oprosti… -Jesi li uzeo njegov sat?
-Koji sat? -Ne izmotavaj se.
Dođi odmah u akvarij.
To te ja pitam!
Da te zagrlim.
Dođi.
-Pazi. -Zdravo!
Zdravo!
Zašto si uzeo sat?
Djetinjast si, pa te doživljava kao dijete.
A ja mislim da imaš potencijala, to sam mu i rekao.
-Stvarno? -Aha.
-Ali ne kad si… -Imaš pravo.
Povukao sam radikalan potez.
Je li?
Kakav?
Uveo sam smrtnika u podzemlje.
Pao je na testu. Prisilio sam moire da otvore vrata.
On će biti prvi čovjek koji je nekog vratio iz mrtvih.
A kad se to dogodi, očekujem malo poštovanja.
Ti se to zajebavaš?
-Što je? -Pomoli se da to ne uspije.
Smrtnik da izigra smrt i potkopa temelje svemira?
Ako taj smrtnik uspije i izbavi nekog iz podzemlja,
Zeus će te zgaziti.
Pokušat će nas sve zgaziti.
Ali nema veze. Nema veze.
Taj tvoj neće uspjeti, ali ne raspiruj očevu paranoju.
Vrati mu sat. Reci da si ga negdje našao, bilo gdje.
Samo ga to može primiriti.
Dobro. Da.
Ja…
Ne mogu.
Zašto ne?
Dao sam ga… nekomu.
Pa što? Nije ti to djevičanstvo.
Uzmi ga natrag.
A bilo nam je baš lijepo!
Ovdje Zeus.
Imam posla.
Zdravo, Zeuse.
Jesi li tu?
Dobro onda.
Ja sam, Had, kao što čuješ.
Samo sam ti htio javiti da smo zaposlili plejadu novih ronilaca.
Svi su prošli obuku i…
odlični su.
Ne još.
Podzemlje je spremno za sve što se može dogoditi.
Dakle, samo raspali.
Ako hoćeš.
Zbogom.
Sretan Preporod.
Ma što je?
Nikako mi to nije jasno. Zašto su ronioci potrebni?
Pomažemo ljudima da prođu kroz Portal. Vodimo ih.
Da, ali što će im još ronilaca? Idu na Preporod. Čemu žurba?
Znaš zašto više ne zapitkujem?
Nadrapao si?
Nikad nisam dobio odgovore.
Ovo je podzemlje. Tako je, kako je.
Budite sretni. Da bar ja mogu proći! Ja sam neriješeni slučaj.
A što zapravo radiš?
Pa pomažeš im. Slušaš.
Baš si ljudina.
Koliko uopće imaš godina?
Izgledaš kao da imaš 12.
Pa zapravo imam gotovo 40 godina.
Ako brojiš i godine smrti.
Ne zastajkujte.
Pozdrav!
O, ne!
Bile smo na istom trajektu.
Kako ste?
Ne znam plivati.
Cijeli sam život podredila kvalitetnom Preporodu.
Živjela sam da bih umrla.
Vero. Ali sad mi glavom prolazi sve što nisam učinila.
Razumljivo.
Teško je to, zar ne? Odreći se sebe.
Ove sebe.
Bože, daj samo prođi!
Molim?
Molim vas, prođite kroz Portal!
Znate li vi koliku sreću imate?
To si ti, s trajekta.
Rekla si da si uvrijedila bogove prije smrti.
E pa sad to plaćaš.
-Čujte… -Govno jedno pobožno.
Idemo mi sad kroz Portal.
Što ćemo?
Pa plivat ćemo. Ha?
Pa da.
-Može? -Da.
-Čujete li? -Čujete li nas?
Ovdje smo!
Možete li nam pomoći?
Ma daj!
Čujete li?
-Dolazite iz Pećine? -Da.
Dvojica ste?
Podijelili smo pobjedu.
-Htjeli smo plivati… -Bolje nemojte.
Možete li nas prevesti preko?
Molim vas!
Molim vas, da.
Može.
Dajte se obucite.
Sklanjajte se s puta!
-Prolaze prvaci! -To!
Hoću se vratiti gore! Idemo!
Bože moj.
Što je?
Idemo!
Ma nije moguće!
Kenido!
Ke-ke-kenido!
Pogledaj me, bogohulnice.
-Ja ne bogohulim. -Bogohuliš.
Zato i jesi tu.
I ne možeš na Preporod.
Jeste li…
Jeste li je mučile?
Tvoju mamu?
Ne, sama te je izdala.
Drage volje.
Vidimo se, Kenido.
Tražim sat.
Nema ljubimaca.
Molim?
Ne znaš čitati?
„Ljubimci zabranjeni.”
Ovo nije ljubimac.
Ovo je bog uživanja, ludila i pomame. Dioniz.
Simpa tip.
Gubi se.
Molim?
Što ste rekli?
Može glasnije?
Žao mi je, ne razumijem vas.
Bilo koji? Super, hvala.
To je taj!
Pa to je taj!
Hvala! To!
Bolje priznajte.
Tko ga je uzeo? Tko je kleptoman?
-Tko? -Što je sad?
Netko od vas.
Tko mi je uzeo sat, jebem li vam?
-Tata! -Što je?
Našao sam ovo.
Kraj ulaza.
Joj.
Zašto imaš mačku na sebi?
Bravo. Imaš oko sokolovo, mora se priznati.
Kako to da si doma?
-Ha? -Ma samo sam te htio vidjeti.
I upoznati te s Dennisom.
Zdravo, Dennise.
Znam, umjesto Dennis, možeš ga nazvati Mijautaur.
Ne kužim.
Zbilja? Pa dobro.
-Ti si Dennis. -Dođi.
Dečki, počistite ovo i donesite nam vrč vode s Meandra.
I mlijeko u bočici s dudom da mače može sisati.
-Bravo. -Eto.
-Što? -Sat.
Kamo ćeš? Baš si se skockala.
Hoćeš sa mnom?
Koji je? Onaj koji nosi haljine? Taj mi se sviđa.
Ne, Perzej. A možda…
dovede i konja.
Konja? Onog s krilima? Jebote!
Tomu se i nadam.
-Ozbiljno? Imamo posla, ali… -Posla?
-Tko ti kriv. -Aha.
Da.
Zdravo, medenko.
Pa ti si još mala bebica.
-Iskra. Između nas je zaiskrilo. -Pazi.
Dođi ovamo. Pa da vidiš što su muke paklene.
Sama te je izdala.
Drage volje.
NOVI RONIOCI - TULUM OD SEDAM NAVEČER
Živnut će.
Bok.
Ipak si došla?
Jesam.
Nemate ništa protiv?
Ma kakvi. Sjedni.
Slobodno?
Dobro.
-I dalje nema okusa. -Živjeli!
A pušenje, to tek nema nikakvog smisla.
Jeste li za igru?
-Društvene igre mi ne idu. -U ovoj ćeš se snaći, samo se priča.
Dakle, komu je što prorokovano?
Ja ću prva. Meni je rečeno…
„Stvorenje tamne puti, zimski pad.
Oči se ne sklapaju, ama baš nikad.”
Moje je proročanstvo točno od a do ž.
Svog tamnosmeđeg ponija Kresidu voljela sam kao sestru.
Jednog je prosinca pala i slomila nogu.
Morali smo je ubiti.
Bilo je grozno.
A meni se od nesanice oči nisu sklapale.
Onako do kraja.
A tvoje?
Ma ne.
Kako to misliš?
Mislim, ne, to je intimna stvar.
Ima veze s tvojom majkom?
Vidimo se poslije.
Idem ja…
Ti su mladi jako osjetljivi.
-Dobro si? -Ma jesam.
Znaš li gdje ima tih cigareta koje ne možeš okusiti ni osjetiti?
Aha.
Ima li puno ovakvih kao što smo mi?
Nađe se.
Ljudi od ljubavi jako poglupave.
-Oprosti. -Nema veze.
Dobro je.
Što je ono?
Scila.
Samo malo.
Zašto smo stali?
Mogu prevesti samo jednog. Takvo je pravilo.
Rekli ste da možete obojicu.
Aha.
Slagao sam. Pa treba i meni neka razonoda.
Hajde, potucite se.
Stani.
-Da se potučemo? -Ne.
Mi smo se sporazumjeli.
Pa dobro. Onda ćemo čekati.
Što?
Da jedan prekrši sporazum. Ne žuri nam se.
Ili vas mogu obojicu odvesti natrag.
Može tako?
Ne isplati se.
-Za mog sina sve se isplati. -To kažeš.
Svi to kažu.
Ali to su gluposti.
Recimo da ga nekim čudom vratiš.
Odvedeš ga kući, skupa ste koju godinicu pa se on opet razboli.
Opet umre.
I što onda? Vratit ćeš se ovamo?
Vraćat ćeš se kao na nekom vrtuljku?
A recimo da izdrži. Da ovaj put bude zdrav.
Tko kaže da ćeš mu biti drag? Što ako te zamrzi?
Što ako mu svaki atom tvog bića bude odbojan?
Što se tebi dogodilo?
-Slušaj, moja žena… -Aha, tvoja žena!
Misliš da bi mogla opet živjeti s tobom?
Opet te voljeti?
Siguran si u to?
Jesam.
Onda dokaži.
Ubij ga.
Ili ti ubij njega. Svejedno.
Sporazumjeli smo se. Sigurno postoji…
Oprosti.
-Ali rekao si! Ti si to predložio! -Znam, ali…
Ili ti ili ja!
Stvarno mi je žao.
Baš je…
-Bljutavo. -Aha.
Rekao sam ti.
Zašto pušiš?
Iz navike? Ne znam.
Kako Adrian kaže, da se osjećam normalno.
Osjećam se stvarnije, onako kao nekad, ako se ponašam kao prije.
-Htio bi se osjećati kao nekad? -Da.
-Ja ne. Ja nisam ništa postigla u životu. -To sigurno nije istina.
Jest. Potratila sam ga.
Nisam imala cilj.
A onog dana kad mi je to puklo pred očima, umrla sam.
Sjedila sam na trajektu i mislila: „Sranje, mrtva sam.”
Ali malo-pomalo obuzeo me taj neki spokoj.
Nisam se uzrujavala zato što sam mislila da ću se vratiti i u svemu se popraviti.
A sad sam zapela ovdje.
Očito ću se s time morati pomiriti, je li tako?
Možda.
Može pitanje?
-Neću ti reći svoje proročanstvo. -Ma ne to.
Nego?
Kako to da poznaješ amazonku?
Bio sam amazonka.
I zato sam morao otići.
-Naravno. -Da.
Učili smo o vama u školi.
Dečke izbacite s koliko ono godina? Jedanaest?
Da.
Ja sam imao 15 godina.
A dečko sam službeno postao malo kasnije.
Sigurno je bilo teško.
Otići.
Jest.
Ali, ono, više me pogodilo to što su me ubile.
Jebote! Oprosti.
Eto, ima i nešto gore od tvoga kukanja da ti je muž uzeo novčić.
Moga kukanja?
Aha. Pazi, mene je mama izdala.
Moj me narod ubio, a onda su mi uzeli novčić.
-Ma ono! -Dobro, jebi se.
-Udario sam brigu na veselje. -Da?
Aha. Kvaliteta zraka je izvrsna.
Dobro spavam. Ponovno idem na spojeve.
-Ljudi to zbilja rade? -Što?
Idu na spojeve. Ovdje.
Da, mislim. Ponekad.
Pa dobro.
-Kakav je osjećaj kad se ljubiš? -Ha?
Pa je li isto kao i s pivom?
-Molim? -Pa je li…
Ništa ne osjetiš? Ili nešto ipak da?
Aha. Ne znam.
Nisam to radio.
-Mrtav. -Naravno.
-Mrtav. -Aha.
Pa…
Imat ću o čemu razmišljati sljedećih dvjestotinjak godina.
Čuj, Prue te jako simpatizira.
Ona je pri vrhu popisa.
-Je li? -Pri samom vrhu.
Pomozite mi!
To je on.
-Pomozite mi! -To je tko?
Pomozite!
Uzeo si ženin novčić, a sad bi mene izgurao! E nećeš!
Ne!
Prepoznat ćeš znamen.
Samo mi obećaj.
Ništa nije važnije od toga.
Mamicu ti tvoju!
Zašto si to učinio?!
Zašto si me spasio?
Odakle ti taj znamen?
Pa…
Moira.
Dala mi ga je moira.
Aha.
Što to znači?
Znači da je nešto istinito.
Pa zar ovaj?
Stvarno?
SMRT, GENOCID
Elementarne nepogode. Dobre su jer ih možeš izazvati dok si rekao keks.
A smrtnicima je to strašan šok, koji onda rezultira porastom štovanja.
Molitvi i žrtvovanja.
Znaju da je to naše djelo.
Ali što nama treba da bi razaranje bilo baš onako…
dojmljivo?
Dugotrajno?
-Ništa? -Ne.
-Zar ne bi ti htio promaknuće? -Htio bih, da.
Dobro. Dođi sa mnom.
Dakle, ovako.
Htio bih te naučiti ponešto o ponečemu.
A prv…
A prvo ti želim reći…
Hvala.
Meni zahvaljuješ?
Hvala ti, Dionize, zato što si našao moj sat.
Donio si mi ga.
Iako sam prilikom prošlog susreta…
bio strog prema tebi.
-Čuj, tata… -Hej!
Ponijeli su me osjećaji.
Moj je otac bio…
strog prema meni.
Sjedni.
Zar nije tebe tvoj tata htio ubiti?
Aha.
Da, on je…
Pokušao je.
Imao je svoje razloge, ali…
Uglavnom, ti si dobar dečko.
I ja bih ti htio dati ono što želiš.
A što ja želim?
Veću moć.
Dobro.
Super.
Zbilja?
Da, Dionize. To znači promaknuće. Veću moć.
A znači i odanost.
A ti odan jesi.
To vidim.
Pa…
Čuj, tata, moram ti…
Moram ti nešto reći.
Što mi moraš reći?
-Ne. Ništa. -Meni sve možeš reći.
Ma samo da sam odan.
Aha.
Dakle…
Ove ćemo papke baciti na koljena.
Počet ćemo elementarnim nepogodama.
Ravno u glavu. Jednostavno.
A onda ćemo prijeći na nešto zanimljivije.
Nešto kompliciranije, nakinđurenije, istančanije. Poticanje animoziteta.
Mržnje.
Odsad pa ubuduće poznato pod nazivom Druga faza.
Može početi nekom sitnicom.
Recimo, silovanjem jedne žene, smrću jednog djeteta.
Ako pogodiš pravu mjeru,
možeš potpaliti vatru u obiteljima, državama i na kontinentima.
Dobro. Super.
Aha…
Znaš, neki ljudi su…
Što?
Simpatični.
Da, simpatični.
Lijepo je biti s njima.
I među njima.
Istina bome!
Majke neke moje najdraže djece su…
Ljudi su. Ali oni nisu važni.
Važna je naša obitelj.
Zabavljaj se i jedi s ljudima, vodi s njima ljubav.
Pleti im kosu, radi što hoćeš. Ali…
Nemoj nikad zaboraviti da ne pripadaš među njih.
Jasno?
Dobro.
Dobro, Prva faza. Počinjemo večeras.
Imate jednu novu poruku.
Dobio sam tvoju poruku.
U pravi čas, dobit ćeš hrpetinu mrtvaca.
Zeuse?
Ne, gospodine, ja sam.
Dobro, reci.
Našli smo onu dušu.
HVALA TI, P.
Ne, molim vas.
Ideš unutra?
Moramo mu pomoći.
Već smo mrtvi, što je gore od toga?
Ima li koga?
Bože moj.
Što joj se dogodilo?
Maloprije je prošla kroz Portal.
Gdje smo to mi?
Prijevod titlova: Sandra Mlađenović