Te ott! Igen, Majré úrfi.
Te vetted el?
Nem, uram.
Tudod, ki volt?
Nem, uram.
Oké.
Mehet!
Mondom, mehet!
Telitalálat.
Sasorr!
Igen.
Te vetted el?
- Nem, uram. - Tudod, ki volt?
Ő volt az.
El fog repülni azokkal a nagy fülekkel.
Mehet!
Van egy kis gond.
Igazán?
Elvetted Zeusz karóráját?
Dehogyis.
Meg kell találnunk!
Mi? Miért?
Főhadiszállást nyitott, és öldököli a labdaszedőket.
- Mi? - Kávét is nekem kellett főznöm.
- Főhadiszállást? - Itt állok a közepén.
Úgy látom, a terve két fázisból áll. Súlyos csapást fog mérni a halandókra.
Mi ütött belé?
Egy kicsit csalódott a büntetésben, amit a trójaiakra róttál ki.
Igen, nekem is mondta.
Mindegy. Figyelj, Poszeidón! Nyilván ki kell eresztenie a gőzt,
de azt mondta, hogy előbb meg kell találnia az órát.
Szóval beszélj a fiúval!
- Milyen fiúval? - Dionüszosszal.
Bízd csak rám!
Mondom, mehet!
Egykoron…
úgy értem, tényleg réges-régen,
szabad voltam.
Szabadon megtapasztalhattam az életet és a szerelmet, mint bárki más.
És egek, hogy szerettem valakit!
- Hogy van a térded? - Kurva szarul.
Hát, én mostanában éjjelente arra kelek, hogy hugyoznom kell.
Igen.
- Rég találkoztunk, Kharón. - Nem mondod!
Ha újra ennyit várunk, halott leszek.
Hiányoztál.
Szeretlek.
Tudom.
Őszintén.
Mi történt?
Zeusz?
Rám vadászik.
- Bár elárulnád, miért! - Nem tehetem.
Meg kell ígérned nekem valamit.
Bármit.
Találkozni fogsz valakivel. Talán pár év múlva.
Segítened kell neki.
Hogyan?
Védd meg!
A jelből tudni fogod.
Miféle jelből?
Ennél többet kell mondanod.
Csak ígérd meg!
Ez mindennél fontosabb.
Kérlek!
Esküdj meg!
Persze.
Esküszöl?
Esküszöm.
Köszönöm.
És sajnálom.
Mit?
Kérlek, ne gyűlölj!
A magasabb cél érdekében mindig áldozatokat kell hozni.
Mindig.
Tényleg az a bejárat?
Egy kuka?
Ez nem valami vicc?
Nem feltűnő.
Sosem szúrt szemet senkinek.
Te meg vékony jégen táncolsz, szóval fogd be a pofád…
Jól van. Elnézést! Bocsánat.
Sok szerencsét!
Hozd őt vissza!
Úgy lesz.
Szeretlek.
Mindent köszönök.
Sikerülni fog.
Tudom.
Nincs vesztenivalóm.
Segíts neki!
Segíts Anatolnak!
Vigyázzatok egymásra!
- Úgy lesz. - Nekünk sok a vesztenivalónk.
Megértettem.
Jaj, Dienes!
Meg kell etetni a cicánkat.
Megtennéd?
Igen. Oké, nem gond.
A nedves eledel a mosogató alatt van, a száraz…
Hol van a szárazeledel, Polü?
Vigyázz rá, kérlek!
Ja, erre? Persze.
Ne aggódj! Nem mondjuk el apukádnak.
Oké, vége a műsornak, fiatalok.
Hajrá, Orpheusz!
Nem jó a méret.
Azt kapsz, amit kapsz.
És azt teszed, amit mondanak.
Baszódj meg, Orpheusz!
Megsérültél?
Nem kéne itt lenned.
Elvetted a feleséged érméjét.
Igen, elvettem.
Így tudtam elérni, hogy újra együtt legyünk.
Tudom, elcseszett húzás volt, de őszintén szeretem őt.
Megígértem a nejednek, hogy vigyázok rád.
Nagyon megható volt, amit a bárban csináltál a bábuval.
Részvétem a fiad miatt.
Kérlek!
Magunkra vagyunk utalva.
Legalább próbáljunk meg bízni egymásban!
Köszönöm.
Át kell kelnünk a Sztüxön.
Oké, indulás!
Orpheusz kapóra jön.
Akinek ekkora az egója, könnyen elfogadja, hogy kozmikus szerepe van.
És nem gyanakszik arra, hogy kihasználják.
NAPI HALOTTI NÉVSOR
Másokat sokkal nehezebb meggyőzni erről.
Ma este hatkor továbbképzést tartunk a dolgozóink számára.
ÜDV ASZFODÉLOSZBAN!
Fótisz!
Ül!
Sétálunk egyet?
Nem engedlek el a pórázról.
Oké, rendben.
De meg kell ígérned, jó?
Jól van.
Fótisz!
Az órák nem tűnnek el csak úgy. Valaki elvette.
Mehet!
Itt Zeusz. Sok a dolgom.
Zeusz, Perszephoné vagyok. El kell mondanom valamit.
Gond van az Alvilágban.
Oké, egy lélek megszökött a Semmiből.
- Mit művelsz? - Ne, Hadész!
Üzenet törölve.
El kell mondanod neki, mi történt. Muszáj.
Nem, majd én megoldom.
Valami nem stimmel, te is tudod.
Hogyan, Hadész? Hogy tűnik el egy lélek? Hogy lehetséges?
És ha nem ő az egyetlen, ha ez csak a kezdet?
Dehogyis. Ez csak egy emlékeztető, egy fenéken billentés.
Zeusz rám bízta az Alvilágot. Az én hibám.
- Nem a te hibád. - De, igen.
Ellustultam. Nem felügyeltem a Semmit.
Szemet hunytam a dolgok felett.
Tekintsük ezt egy lehetőségnek!
Megtaláljuk a lelket. Helyrehozzuk.
Ha nagyon akarom, bármit rendbe tudok hozni.
Bízz bennem!
És felesleges elmondani Zeusznak.
Fótisz!
Hé! Oké.
Hé, jól vagy?
Segítenünk kell nekik.
Kiknek?
Mindegyikőjüknek odabent.
Hol?
Az emlékmű miatt kerültem oda, igaz?
A szarkupac, amit az istenekről mondtam…
Az én hibám. Az egész az én hibám volt.
Segítek neked átkelni a Kereten.
Már átmentem rajta.
Tessék?
Kaineusz!
Maradj itt!
Szabadon engedtél egy kutyát?
Megtaláltátok? Remek.
Nem, nem remek. Ráhugyozott a faxra.
Sajnálom, túl izgatott.
Az én hibám. Elvittem sétálni. Hiányzott.
De az előbb láttam egy…
Mi az?
- Semmi. - Hát, gratulálok!
Mihez?
Ilyen korán még nem rontották el a szabadnapomat.
Takarodj vissza dolgozni!
Máris.
Jól vagy?
Igen.
- Igazából… - Jó reggelt!
Mit mondtál?
Nem, semmit.
Leülhetek ide?
- Igen, persze. - Nem, mi mind merülők vagyunk.
Igazából én is merülő vagyok.
Most osztottak be.
Az lehetetlen.
Úgy tűnik, mégsem.
Ahhoz évek óta itt kéne dolgoznod.
Azt mondták, toboroznak, mert nincs elég merülő.
- Mit csinálnak a merülők? - Te szent ég!
Az ott cukor?
Só.
Miért?
Hogy érezd az ízét.
Majdnem.
De mi értelme bárminek, amit teszünk?
Eszünk, alszunk, fürdünk. Halottak vagyunk.
De nem vagyunk vadállatok.
Kell a rutin.
Így normálisnak érezzük magunkat.
Normálisnak, hogyne.
- De miért… - Sokat kérdezel, mi?
Tapasztalatom szerint, aki kérdezősködik, az bajba kerül.
Oké, bocs.
Kétszáz év.
Hamar elrepül.
- Jössz ma este? - Mi van ma este?
Nem kaptál meghívót?
Adrián!
Ja, igen.
Neki is adhatsz.
- Köszönöm. - Bocsi.
ISZOGATÁS AZ ÚJ MERÜLŐKKEL
Eljössz?
Igen, persze.
Na és te?
Meglátom, lesz-e kedvem.
Ahogy akarod.
Dienes!
Dienes?
Ne baszakodj velem, Dienes!
Hát itt vagy.
Oké. Csá!
CSAK ZEUSZ MENTHET MEG MINKET
FEGYVERKIÁRUSÍTÁS
Elég ebből!
Igazad van.
Azt mondtad, befejezed.
Én vagyok az, nem a faterod.
Hát, ez tutira tilos.
- Most ha megbocsátasz… - Elvetted az óráját?
- Miféle órát? - Ne játszd a hülyét!
Találkozzunk az akváriumnál!
Ez a beszéd.
Helló! Gyere ide!
Gyerünk!
- Oké, óvatosan! - Helló!
Helló!
Miért vetted el az órát?
Ha gyerekként viselkedsz, úgy fog kezelni.
Szerintem van benned potenciál. Neki is megmondtam.
- Tényleg? - Igen.
- Kivéve, amikor… - Igazad van.
Igazából sikerült összehoznom egy elég nagy dolgot.
Igazán?
Mégis mit?
Lejuttattam egy halandót az Alvilágba.
Elbukott a teszten, de meggyőztem a moirákat.
Ő lesz az első halandó, aki visszahoz valakit a halálból.
Amikor ez megtörténik, gondolom, végre tisztelni fognak engem.
Ez valami kibaszott vicc?
- Miért? - Imádkozz, hogy ne sikerüljön!
A halállal dacol, átszakítva az univerzum szövetét?
Ha a halandó sikerrel jár, és kihoz valakit az Alvilágból,
akkor Zeusz elpusztít téged.
Mindannyiunkat elpusztít.
De semmi baj. Nem gond.
A halandó úgyis elbukik, de ne tápláld apád paranoiáját!
Add vissza az óráját! Mondd, hogy megtaláltad valahol!
Csak attól fog lehiggadni.
Oké.
Igen.
Én…
Nem tudom visszaadni.
Miért nem?
Odaadtam valaki másnak.
És akkor? Nem a szüzességedről van szó.
Szerezd vissza!
Régen jól szórakoztunk.
Itt Zeusz. Sok a dolgom.
Halló, Zeusz?
Ott vagy?
Jól van, hát…
Én vagyok az, Hadész, ahogy hallod.
Csak tudatni akartam veled, hogy több új merülőt is felvettünk.
Mindet kiképeztük, és…
nagyon jók.
Még nem.
Az Alvilág minden kihívással megbirkózik,
szóval ne kímélj minket!
Már ha gondolod.
Viszhall!
Boldog megújulást!
Mi az?
Én csak… Nem értem. Miért van szükség merülőkre?
Segítünk nekik átkelni a Kereten.
Terelgetjük őket.
De miért kellett több merülő? Csak megújulnak.
Mi olyan sürgős?
Tudod, miért nem kérdezősködök már?
Mert bajba kerültél?
Mert sosem kaptam válaszokat.
Ez itt az Alvilág. Olyan, amilyen.
Szerencsés vagy. Bár én is átmehetnék! De megváltatlan vagyok.
Szóval, mit kell tennünk?
Csak segítünk nekik. Meghallgatjuk őket.
Micsoda rendes srác!
Amúgy hány éves vagy?
Tizenkettőnek nézel ki.
Hát, gyakorlatilag majdnem 40 éves vagyok.
Az itteni éveket beleszámolva.
Haladjunk!
Üdv!
Jaj, ne!
Egy kompon utaztunk.
Hogy érzi magát?
Nem tudok úszni.
Az egész életemet egy jó megújulásnak szenteltem.
Azért éltem, hogy meghaljak.
Vero! De most azokra a dolgokra gondolok, amiket sosem tettem meg.
Semmi baj.
Nehéz, nem igaz? Feladni önmagunkat.
Ezt az énünket.
Az ég szerelmére, menjen már!
Tessék?
Csak menjen át a Kereten, kérem!
Van fogalma róla, milyen szerencsés?
Te vagy az, a kompról.
Megsértetted az isteneket, mielőtt meghaltál.
Nos, gondolom, most megfizetsz érte.
- Nézze… - Ájtatos seggfej!
Mehetünk a Kerethez?
Most mit tegyünk?
Gondolom, úsznunk kell, nem?
De, igen.
- Mehetünk? - Igen.
- Hahó! - Hahó, te ott!
Itt vagyunk!
Segítenél nekünk?
Ne már!
Hahó!
- A Barlangból jöttetek? - Igen.
Ketten?
Mindketten nyertünk.
- Úszni akartunk, de… - Azt nem ajánlom.
Átvinnél minket a folyón?
Kérlek!
Kérlek! Igen.
Oké.
Öltözzetek fel!
El az útból!
- Utat a bajnokoknak! - Igen!
Vissza akarok jutni a Földre! Csináljuk!
Istenem!
Mi az?
Nyomás!
Ez nem lehet igaz!
Hé, Kainisz!
Kainisz!
Hékás!
Nézz rám, istenkáromló!
- Nem vagyok istenkáromló. - De.
Ezért vagy itt.
Nem tudsz megújulni.
Meg…
Megkínoztátok őt?
Anyádat?
Nem, önként adott fel téged.
Teljesen magától.
Ég veled, Kainisz!
- Helló! Egy karórát keresek. - Állatokat tilos behozni.
Tessék?
Nem tudsz olvasni?
„Állatokat behozni tilos!”
Ez nem egy állat.
Ő itt az élvezet, az őrület és a mámor istene, Dionüszosz.
Kedves fickó.
Kifelé!
Tessék?
Mit mondtál?
Hangosabban!
Sajnos nem értem, mit mondasz.
Bármelyiket elvehetem? Remek. Kösz!
Megvan!
Ez az!
Köszönöm!
Valaki bökje ki végre!
Ki vette el? Ki a kleptomániás?
- Melyikőtök az? - Mi a fasz?
Egyikőtök volt.
Ki vette el a kibaszott órámat?
- Apa! - Mi van?
Ezt találtam.
A kapunál.
Hoppá!
Miért van nálad egy macska?
Szép munka. Sasszemed van, az egyszer biztos.
Amúgy mit keresel itthon?
Csak látni akartalak, és be akartam mutatni Dienest.
Helló, Dienes!
Tudom, hogy nevezhetnéd őt Dienes helyett. Grácica.
Nem értem.
Tényleg? Jól van.
- Dienes a neved. - Gyere!
Fiúk, takarítsátok fel, hozzatok egy kancsó meandervizet,
és tejet cumisüvegben, hogy a cicus szopizhasson!
- Szép munka. - Köszönöm.
- Mire gondolsz? - A karórára.
Hová mész? Fantasztikusan nézel ki.
Miért, te is jönnél?
Ki az? Az a fickó, aki női ruhákat vesz fel? Őt bírom.
Nem, Perszeusz az, és lehet,
hozza a lovát is.
A lovát? Amelyiknek szárnya van? Na baszd meg!
Remélem, téged is meg foglak.
- Tényleg? Most elfoglalt vagyok, de… - Elfoglalt?
- Hát, a te bajod. - Igen.
Igen.
Helló, drágaságom!
Csak egy apró kölyökmacska vagy, nem igaz?
- Szikra volt köztünk. - Óvatosan! Igen.
Oké, kövess! Vár ránk a kénköves pokol tüze.
Önként adott fel téged.
Teljesen magától.
ÚJ MERÜLŐK ISZOGATÁS ESTE 7-TŐL
Majd felélénkül.
Helló!
Szóval volt kedved?
Igen.
Nem gond?
Dehogy. Ülj csak le!
Szabad?
Oké.
- Semmi íze. - Egészségünkre!
Majd gyújts rá! Az ég világon semmi értelme.
Játsszunk valamit?
Béna vagyok a játékokban.
Ez menni fog, csak mesélned kell.
Szóval, kinek mi volt a jóslata?
Kezdem. Az enyém ez volt.
„Egy sötét szőrű teremtmény, s egy téli zuhanás.
Tágra nyílt szemek, csekély szemhunyás.”
Az enyém tényleg beteljesült.
Volt egy sötétbarna pónim, Kresszida. Nővérként szerettem.
Egy decemberben elesett, és eltörte a lábát.
Meg kellett ölnünk.
Szörnyű volt.
És álmatlanság gyötört, szóval nem igazán hunytam le a szememet.
Mi volt a tiéd?
Nem.
Mi az, hogy nem?
Úgy értem, nem. Ez magánügy.
Köze volt anyukádhoz?
Később találkozunk.
Én most inkább…
Olyan érzékenyek a fiatalok!
- Jól vagy? - Igen, semmi bajom.
Tudod, hol szerezhetek olyan cigit, aminek az ízét és a hatását sem érezni?
Igen.
Sok olyan halandóval találkozol, mint mi?
Néhánnyal.
A szeretet ostobává tesz.
- Bocsánat. - Semmi baj.
Semmi baj.
Az mi volt?
A Szkülla.
Várjunk!
Miért álltunk meg?
Csak egyikőtöket vihetem át a folyón. Ez a szabály.
Azt mondtad, mindkettőnket átviszel.
Igen, hazudtam.
Hadd szórakozzak én is.
Rajta, küzdjetek meg egymással!
Várjunk!
- Küzdjünk meg? - Nem.
Nem, egyezséget kötöttünk.
Hát akkor,
várunk.
Mire?
Hogy egyikőtök megszegje. Én ráérek.
Vagy visszavihetlek mindkettőtöket.
Hogy hangzik?
Mert nem éri meg.
- A fiam mindent megér. - Most ezt mondod.
Mindenki ezt mondja.
De ez baromság.
Kétlem, de mondjuk, hogy visszaszerzed.
Hazaviszed, aztán pár év múlva megint megbetegszik.
Megint meghal.
Mit fogsz tenni? Visszajössz ide?
Újra meg újra, mint valami elcseszett körhinta?
Mondjuk, hogy sokáig él. Ezúttal egészséges lesz.
Ki tudja, hogy szeretni fog-e? Mi van, ha utál téged?
Mi van, ha minden porcikádat gyűlöli?
Veled meg mi történt?
- Nézd, a feleségem és én… - Igen, a nejed.
Azt hiszed, újra együtt élne veled?
Újra szeretne téged?
Biztos vagy benne?
Igen.
Akkor bizonyítsd!
Öld meg!
Vagy te öld meg őt! Mindegy.
Mondtam, megegyeztünk. Biztosan van…
Sajnálom.
- De hát te mondtad, a te ötleted volt. - Tudom, de…
Vagy te, vagy én.
Nézd, nagyon sajnálom.
- Hát, semmi íze. - Igen.
Mondtam.
Miért cigizel?
Megszokásból? Nem tudom. Igen.
Ahogy Adrián mondta. Ez normálissá tesz.
Valódibbnak érzed magad, a régi önmagadnak,
ha azt teszed, amit régen.
- A régi önmagad akarsz lenni? - Igen.
- Én nem. Semmit sem kezdtem az életemmel. - Ez biztos nem igaz.
De, igen. Csak elpazaroltam.
Nem volt életcélom.
És azon a napon, amikor végre rádöbbentem erre, meghaltam.
A kompon ülve arra gondoltam: „Basszus, meghaltam.”
De aztán fokozatosan elöntött a nyugalom.
Nem gond, mert visszamegyek a Földre,
és ezúttal mindent jobban csinálhatok.
Erre itt ragadtam.
Azt hiszem, kénytelen leszek belenyugodni, nem?
Talán.
Kérdezhetek valamit?
- Nem mondom el a jóslatomat. - Nem az érdekel.
Hanem?
Honnan ismersz egy amazont?
Én is az voltam.
Hát…
Szóval el kellett jönnöm.
- Nyilván. - Igen.
Tanultunk rólatok a suliban.
Hány évesen rúgják ki a fiúkat? Tizenegy?
Igen.
Én 15 voltam.
Hivatalosan csak később lett belőlem fiú.
Nehéz lehetett…
eljönni.
Igen.
De tudod,
az nehezebb volt, hogy megöltek.
Baszki! Sajnálom.
Csak überelni akartam a kis érmés sztoridat.
A kis sztorimat?
Igen, úgy értem, anyám elárult engem,
a népem megölt, és utána vették el az érmémet.
- Ugyan már! - Oké. Menj a picsába!
- Kihozom belőle a legjobbat. - Igen?
Bizony. Nagyon tiszta itt a levegő.
Jól alszom.
Megint randizom.
- Tényleg szoktak az emberek? - Mit?
Randizni. Idelent.
Igen, azt hiszem, néha.
Nahát! Oké.
Milyen érzés csókolózni?
Mi?
Hát, olyan, mint a sör?
- Tessék? - Mármint, olyan…
Semmit sem érzel? Vagy valamit…
Ja, nem tudom.
Még nem csináltam.
- Mármint holtan. - Persze.
- Holtan. - Igen.
Én…
Csak hogy legyen min gondolkodnom a következő 200 vagy hány évben.
Tudod, Pru nagyon bír téged.
Hát, a listám elején van.
- Igazán? Oké. - A legelején.
Segítség!
Ő az.
- Segítség! - Kicsoda?
Segítség!
Elvetted a nejed érméjét, most meg a helyemre pályázol? Nem!
Nem!
A jelből tudni fogod.
Csak ígérd meg!
Ez mindennél fontosabb.
Te pöcs!
Miért tetted ezt?
Miért mentettél meg?
Honnan van az a heg?
Én…
A végzet az oka.
Az egyik moira tette.
Mit jelent?
Azt jelenti, hogy valami igaz.
Ez a fickó?
Most komolyan?
HALÁL NÉPIRTÁS
A természeti katasztrófák jók. Bármikor elérheted, hogy bekövetkezzenek.
A halandóknak óriási megrázkódtatást jelentenek,
és utána jobban dicsőítenek minket.
Még több ima és áldozat.
Mert tudják, hogy mi okoztuk.
De mit kell tennünk ahhoz,
hogy a pusztítás igazán könyörtelen legyen?
És tartós.
- Nincs ötleted? - Nincs.
- Azt hittem, előléptetést akarsz. - Igen, azt akarok.
Oké. Gyere velem!
Jól van.
Tanítani akarok neked egy s mást, egy-két dologról.
És az…
Az első dolog, amit mondani akarok neked…
Köszönöm.
Nekem?
Köszönöm, Dionüszosz, hogy megtaláltad a karórámat.
És visszahoztad nekem,
pedig amikor legutóbb találkoztunk…
kemény voltam veled.
- Igen, apa, én… - Hé!
Ne rontsd el a pillanatot!
Az én apám is…
kemény volt velem.
Üljünk le!
A te apád megpróbált megölni, nem?
De, igen.
Igen, ő…
Ez így van.
Tudod, megvolt rá az oka, de…
Mindegy. Te jó gyerek vagy, és meg akarom adni neked, amire vágysz.
Mire vágyom?
Több hatalomra.
Oké.
Zsír!
Arra vágyom?
Igen, Dionüszosz. Ezt jelenti az előléptetés, több hatalmat.
És hűséget is jelent, ami megvan benned.
Látom rajtad.
Én…
Nézd, apa, el kellene…
Mondanom kell valamit.
Mit akarsz elmondani?
- Nem, semmit. - Bármit elmondhatsz nekem.
Annyi, hogy hűséges vagyok.
Oké.
Igen, szóval…
Térdre kényszerítjük ezeket a féleszű barmokat.
Természeti katasztrófákkal kezdjük.
Az hatásos és egyszerű.
Aztán valami érdekesebbel folytatjuk,
ami cizelláltabb és kifinomultabb.
Antagonizmust szítunk.
Gyűlöletet.
Erre a továbbiakban kettes fázisként fogunk hivatkozni.
Kezdődhet egy egészen apró dologgal,
egy nő megerőszakolásával, vagy egy gyerek halálával.
Ha jól csinálod,
egész családokat, országokat és kontinenseket boríthat lángba.
Oké. Király.
Igen, mi…
Tudod, némelyik halandó…
Micsoda?
Kedves.
Igen, rendesek.
Jó érzés velük lenni.
És köztük.
Nekem mondod? Tudod, a kedvenc gyerekeim anyjai közül
jó páran halandók.
De nem számítanak.
Csak a családunk számít.
Játszadozz, egyél, szeretkezz velük, fond be a hajukat, mit bánom én.
De soha ne feledd, hogy nem tartozol közéjük!
Oké?
Oké.
Oké, egyes fázis. Ma este vágunk bele.
Egy új üzenete van.
Megkaptam az üzenetedet.
Tökéletes az időzítés, mert nemsokára rengeteg halott fog érkezni hozzád.
Zeusz?
Nem, uram, én vagyok az.
Jó, mondd csak!
Megtaláltuk a lelket, uram.
KÖSZÖNÖM! P
Ne, kérlek!
Könyörgöm!
Könyörgöm, ne!
Be akarsz menni oda?
Segítenünk kell neki.
Már meghaltunk. Mi rosszabb történhet?
Hahó?
Istenem!
Mi történt vele?
Nemrég küldtük át őt a Kereten.
Mi ez a hely?
A feliratot fordította: Kiss Hajnalka