Tu! Da, Dl Emoționat.
Tu l-ai luat?
Nu, domnule!
Știi cine l-a luat?
Nu, domnule.
Bine.
Aruncă!
„Aruncă,” am zis!
Bingo!
Nas Roman.
Da.
Tu l-ai luat?
- Nu, domnule. - Știi cine?
El.
Își ia zborul cu urechile alea mari.
Aruncă!
Avem o problemă.
Da?
I-ai luat ceasul lui Zeus?
Sigur că nu.
Trebuie să îl găsim.
Poftim? De ce?
Are o cameră de război și îi omoară pe copiii de mingi.
- Ce? - Mi-am făcut cafeaua singură.
- „Cameră de război”? - Din ea te sun.
Din câte văd, sunt două etape. Situația s-a agravat rău de tot.
Ce o fi cu el?
Cred că a fost puțin dezamăgit de pedeapsa primită de troieni.
Da. Mi-a spus.
Oricum, Poseidon, el trebuie să se descarce,
dar zice că poate începe abia după ce își găsește ceasul.
Vorbește cu băiatul!
- Care băiat? - Dionis.
Lasă pe mine!
„Aruncă,” am zis!
Cu mult timp în urmă, cu foarte mult timp în urmă,
eram un om liber.
Liber să-mi trăiesc viața și să iubesc ca oricare altul.
Doamne, chiar am iubit pe cineva.
Ce-ți face genunchiul?
E distrus.
Am început să mă trezesc noaptea ca să fac pipi.
Da.
Nu ne-am mai văzut de mult.
Nu mai spune!
Încă pe atât și s-ar putea să mor.
Ți-am dus dorul.
Te iubesc.
Știu.
Vorbesc serios.
Ce s-a întâmplat?
Zeus?
Vrea să se răzbune.
- Aș vrea să-mi spui de ce. - Nu pot.
Vreau să-mi promiți ceva.
Orice.
Vei întâlni un om anume.
Poate peste câțiva ani.
Trebuie să-l ajuți.
Cum?
Ai grijă de el!
Vei ști după semn.
Care semn?
Îmi trebuie mai mult context.
Promite-mi!
E cel mai important lucru.
Te rog!
Jură!
Desigur.
Juri?
Îți jur.
Mulțumesc.
Îmi pare rău.
Pentru ce?
Să nu mă urăști!
Binele suprem vine mereu la pachet cu un sacrificiu.
Mereu.
Chiar e pe acolo?
Prin tomberon?
Nu e o glumă?
E o intrare discretă.
Discreția ne caracterizează.
Iar tu ai comis-o rău de tot, așa că taci naibii!
Bine. Îmi pare rău.
Succes!
Adu-l înapoi!
Așa voi face.
Te iubesc.
Mulțumesc pentru tot!
O aduc înapoi.
Știu că vei reuși.
N-am nimic de pierdut.
Te rog, ajută-l!
Ajută-l pe Anatole!
Aveți grijă unul de altul!
- Așa vom face. - Avem multe de pierdut.
Am înțeles.
Dennis! Pisoiul nostru trebuie hrănit.
Te ocupi tu?
Da. Bine. Sigur.
Hrană umedă sub chiuvetă și boabe…
Unde sunt boabele, Poli?
Ai grijă de ăla, te rog!
Ăsta. Da.
Nu-ți face griji, nu-i spunem tăticului tău!
Bine. Spectacolul s-a terminat, copii.
Haide, Orfeu!
Nu se potrivesc.
Primești ce se nimerește.
Și faci ce ți se spune.
Naiba să te ia, Orfeu!
Ești rănit?
N-ar trebui să fii aici.
Ai luat moneda soției tale.
Da, așa e.
N-am știut cum altfel să mai fiu cu ea.
Știu că e urât ce am făcut, dar o iubesc cu adevărat.
I-am zis soției tale că am grijă de tine.
M-a emoționat ideea ta cu păpușa.
Îmi pare rău pentru fiul tău.
Te rog!
Suntem doar noi.
Să încercăm măcar să avem încredere!
Mulțumesc.
Trebuie să trecem Styxul.
Bine, să mergem!
Orfeu e util.
Un asemenea orgoliu acceptă cu ușurință noțiunea de scop cosmic.
Nu bănuiește nicicum că scopul ar putea fi alterat.
LISTA ZILNICĂ A MORȚILOR
Alții au nevoie de mai mult ajutor.
Pregătirea suplimentară va începe în această seară, la ora 18:00.
BUN-VENIT ÎN ASFODEL
Fotis!
Șezi!
Vrei o plimbare?
Nu-ți scot lesa.
Bine.
Dar trebuie să-mi promiți, da?
Bine.
Fotis!
Ceasurile nu dispar pur și simplu! Cineva l-a luat!
Aruncă!
Sunt Zeus. Sunt foarte ocupat.
Zeus, Persefona la telefon. Trebuie să-ți spun ceva.
E o problemă în Infern.
Un suflet a scăpat din Nimic.
- Ce faci? - Nu, Hades!
Mesaj șters.
Trebuie să-i spui ce s-a întâmplat. Trebuie.
Nu, rezolv singur.
Ceva nu e în regulă și știi asta.
Cum, Hades? Cum poate un suflet să dispară? Cum e posibil?
Dacă nu e doar unul? Dacă e doar începutul?
Nu e începutul. E doar un memento, un imbold.
Zeus m-a pus să conduc Infernul. E vina mea.
- Nu e vina ta. - Ba da.
Nu m-am sinchisit. N-am monitorizat Nimicul.
M-am lăsat pe tânjală.
Să considerăm asta o oportunitate!
Vom găsi sufletul, vom îndrepta totul.
Dacă-mi pun mintea la contribuție, pot repara orice.
Ai încredere!
Nu e nevoie să-i spui lui Zeus.
Fotis!
Ești bine?
Trebuie să-i ajutăm.
Pe cine?
Pe toți dinăuntru.
Adică unde?
M-au băgat acolo din cauza monumentului.
Rahatul, ce am spus despre zei…
Din vina mea. A fost numai vina mea.
Te ajut eu. Trebuie să treci prin Cadru.
Am trecut prin Cadru.
Ce?
Caeneus!
Rămâi aici!
Din cauza ta e un câine liber?
L-ai prins? Ce bine!
Nu, nu e bine. S-a pișat pe fax.
Îmi pare rău, e prea entuziasmat.
E vina mea. L-am scos la plimbare. Mi-a fost dor de el.
Dar am văzut un…
Ce?
- Nimic. - Felicitări!
Ce?
Mi-ai stricat ziua liberă mai repede ca niciodată.
Treci naibii la treabă!
Da.
Te simți bine?
Da.
- De fapt… - 'Neața!
Scuze, ce?
Nu e nimic.
Pot să stau aici?
- Da. Sigur. - Nu, noi suntem scafandri.
De fapt, și eu sunt scafandru.
Așa m-au repartizat.
Dar e imposibil.
Se pare că nu.
Nu, îți trebuie ani de experiență.
Au spus că e nevoie de mai mulți scafandri.
Ce sunt scafandrii?
Doamne ferește!
E zahăr?
Sare.
De ce?
Ca să simt gustul.
Aproape.
Dar de ce facem ce facem?
Mâncăm, dormim, facem duș. Suntem morți.
Da, dar nu suntem sălbatici.
E o rutină.
Ne face să ne simțim normali.
Normali, da.
- Dar de ce… - Pui multe întrebări, nu?
Din experiența mea, cei care pun întrebări dau de belea.
Bine. Scuze.
Două sute de ani.
Vor trece repede.
- Vii diseară? - Ce e diseară?
Fluturașul?
Adrian!
Da.
Dă-i și ei unul!
- Mulțumesc. - Scuze!
PETRECEREA SCAFANDRILOR
Vii?
Da. Desigur.
Dar tu?
Pot să mă mai gândesc?
Sigur.
Dennis!
Dennis?
Nu te pune cu mine, Dennis!
Aici erai!
Bine. Pe curând!
DOAR ZEUS NE POATE SALVA
Ajunge!
Ai dreptate.
Ai zis că nu mai faci.
Sunt eu, nu tatăl tău.
Asta sigur nu e permis.
- Așa că scuză-mă… - I-ai luat ceasul?
- Care ceas? - Nu face pe prostul!
Ne vedem la acvariu imediat.
Așa.
Vino încoace!
Haide!
- Bine, ai grijă! - Salut!
Salut!
De ce ai luat ceasul?
Te porți ca un copil, te va trata ca atare.
Cred că ai potențial. Am mai spus asta.
- Serios? - Da.
- Dar nu când ești… - Ai dreptate.
Am făcut ceva destul de important.
Da?
Ce-ai făcut?
Am dus un muritor în Infern.
A picat testul. Le-am forțat pe Moire să-l lase.
Va fi primul om care va învia pe cineva din morți.
Când se va întâmpla asta, îmi imaginez că voi fi respectat.
Glumești, nu?
- Ce? - Roagă-te să nu meargă!
Să sfideze moartea și să destrame țesătura universului?
Dacă muritorul reușește și scoate pe cineva din Infern,
Zeus te va distruge.
Nu doar pe tine, pe toți.
Dar e în regulă. Nu, e în regulă.
Omul tău nu va reuși. Dar nu intensifica paranoia tatălui tău!
Dă-i ceasul înapoi! Spune-i că l-ai găsit pe undeva!
Doar asta îl va calma.
Bine.
Da.
Eu…
nu pot.
De ce nu?
L-am… dat cuiva.
Și? Doar nu e virginitatea ta, nu?
Ia-l înapoi!
Înainte, ne distram.
Sunt Zeus.
Sunt foarte ocupat.
Salut, Zeus!
Ești acolo?
Da, păi…
Sunt eu, Hades, evident.
Voiam să-ți spun că am recrutat o serie de scafandri noi.
Toți sunt antrenați și…
foarte buni.
Încă nu.
Infernul poate face față oricăror evenimente,
așa că pune-ne la încercare…
dacă vrei.
La revedere!
Trăiască Reînnoirea!
Ce?
Doar că… Nu înțeleg. De ce e nevoie de scafandri?
Îi ajutăm pe oameni să treacă prin Cadru.
Noi îi ghidăm.
Dar de ce era nevoie de mai mulți? Doar se Reînnoiesc.
Ce-i cu graba?
Știi de ce nu mai pun întrebări?
Pentru că ai dat de belea?
Pentru că n-am primit răspunsuri.
E Infernul. Așa stă treaba.
Consideră-te norocoasă! Aș vrea să pot trece. Sunt nerezolvată.
Deci, ce e de făcut?
Îi ajutăm, presupun.
Îi ascultăm.
Ce tip onest!
Chiar așa, câți ani ai?
Pari de vreo 12 ani.
Practic, am aproape 40 de ani.
Cu anii de când sunt mort.
Nu vă opriți!
Bună!
Vai, nu!
Am venit pe același feribot.
Cum te simți?
Nu știu să înot.
Mi-am dedicat toată viața unei Reînnoiri fericite.
Am trăit ca să mor,
dar acum mă gândesc la lucrurile pe care nu le-am făcut.
E-n regulă.
E greu, nu? Să renunți.
La tine însuți.
Doamne, du-te odată!
Poftim?
Treci prin Cadru, te rog!
Ai idee cât de norocoasă ești?
Tu ești, de pe feribot.
Ai spus că i-ai insultat pe zei înainte să mori.
Văd că plătești pentru asta.
- Ascultă… - Ticăloasă evlavioasă!
Vrei să treci prin Cadru?
Ce facem?
Cred că înotăm, nu?
Da.
- Ești gata? - Da.
Hei!
- Salut! - Salutare!
Hei!
Hei! Aici!
Ne poți ajuta?
Haide!
Salut!
- Ați venit din Peșteră? - Da.
Amândoi?
Am câștigat împreună.
- Voiam să înotăm… - Nu cred că vreți.
Poți să ne treci tu râul?
Te rugăm!
Da, te rugăm!
Bine.
Îmbrăcați-vă!
Faceți loc!
- Faceți loc pentru campioni! - Da!
Vreau să mă întorc pe lume! Haide!
Doamne!
Ce?
Hai!
Nu se poate.
Hei, Caenis!
Caenis!
Uită-te la mine! Mai hulești?
- Nu am hulit niciodată. - Ba da.
De asta ești aici,
fără să te poți Reînnoi.
Ați…
Ați torturat-o?
Pe mama ta?
Nu, te-a dat de gol ușor.
Foarte ușor.
Pe curând, Caenis!
Bună! Caut un ceas.
Fără animale de companie.
Ce?
Nu știi să citești?
„Fără animale de companie.”
Nu e animal de companie.
Acesta e zeul plăcerii, nebuniei și freneziei: Dionis.
E simpatic.
Valea!
Pardon?
Ce-ai spus?
Da, mai tare?
Nu, îmi pare rău, nu te înțeleg.
Oricare dintre ele? Bine. Mersi.
Ăsta!
Mulțumesc.
Să mărturisească cineva!
Cine l-a luat? Cine e cleptomanul?
- Cine e cleptomanul? - Ce naiba?
A fost unul dintre voi.
Cine mi-a luat naibii ceasul?
- Tată! - Ce?
Uite ce am găsit!
Lângă poartă.
Hopa!
De ce porți o pisică?
Bravo! Ai ochi de vultur, îți spun eu.
Apropo, ce cauți acasă?
Voiam doar să te văd și să ți-l prezint pe Dennis.
Salut, Dennis!
Știu cum i-ai putea spune în loc de Dennis: „Pisonis”.
Nu mă prind.
Zău? Bine.
- Ești Dennis. - Haide!
Faceți curat aici și aduceți-ne un urcior cu apă din Meandru
și lapte cu tot cu țâță, ca să sugă pisicul.
- Bravo! - Mulțumesc.
- Ce? - Ceasul.
Unde te duci? Arăți fantastic.
De ce? Vrei să vii?
Cine e? Tipul care poartă rochii? Mi-e foarte simpatic.
Nu, e Perseu, și s-ar putea să vină cu calul.
Calul? Cel cu aripi? Băga-mi-aș!
Așa sper.
- Serios? Suntem ocupați acum, dar… - Ocupați?
- Tu ratezi. - Da.
Da.
Bună, scumpete!
Ești doar un puișor, nu?
- A fost o scânteie. - Ai grijă! Da.
Bine, vino pe aici! Ne așteaptă foc și pucioasă.
Te-a dat de gol ușor.
Foarte ușor.
PETRECEREA SCAFANDRILOR ORA 19:00
Va fi mai vioi.
Bună!
Te-ai mai gândit.
Da.
E în regulă?
Da, sigur. Ia loc!
Îmi dai voie?
Bine.
- Tot gust de nimic. - Noroc!
Să încerci să fumezi! Aia chiar n-are niciun rost.
Jucăm ceva?
Nu mă pricep la jocuri.
Te descurci la ăsta, Adrian. Doar povestim.
Care au fost profețiile noastre?
Eu prima. A mea a fost…
„O creatură brună, un început de iarnă.
Ochi care nu se închid, vor doar să discearnă.”
A mea e complet adevărată.
Am avut un ponei maro închis, Cressida. Ce mult l-am iubit!
A căzut și și-a rupt piciorul în decembrie.
L-am eutanasiat.
A fost groaznic.
Aveam și insomnii, așa că nu mi se închideau ochii deloc.
A ta?
Nu.
Cum adică „nu”?
Adică „nu”. E ceva personal.
Are legătură cu mama ta?
Ne vedem mai târziu!
Mă duc…
Tinerii sunt foarte sensibili.
Hei!
Te simți bine?
Da, sunt bine.
Știi de unde pot lua o țigară
pe care s-o fumez fără să-i simt gustul?
Da.
Vin mulți ca noi?
Câțiva.
Dragostea îi prostește pe oameni.
- Îmi pare rău. - E în regulă.
E în regulă.
Ce-a fost aia?
Scila.
Stai!
De ce ne oprim?
Pot să-l duc doar pe unul dintre voi. Asta e regula.
Ai zis că ne poți lua pe amândoi.
Da, am mințit.
Mă distram și eu.
Hai, luptați-vă!
Stai așa!
- Să luptăm? - Nu.
Nu, am făcut un pact.
Bine.
Așteptăm.
Ce?
Să rupă unul dintre voi pactul. Eu am timp.
Sau vă pot duce înapoi pe amândoi.
Ce ziceți?
Pentru că nu merită.
- Fiul meu merită totul. - Spui asta acum.
Toți spun asta.
Dar e o minciună.
Poate reușești, deși e puțin probabil.
Îl duci acasă, trăiește vreo doi ani, apoi se îmbolnăvește iar.
Moare din nou.
Ce faci? Iar te întorci?
Continui să te întorci de parcă ar fi un carusel?
Să zicem că trăiește! De data asta, e sănătos.
De unde știi că te va plăcea? Dacă te va urî?
Dacă te va respinge din toate puterile?
Ce-ai pățit?
- Ascultă, soția mea și… - Da, soția ta.
Crezi că s-ar întoarce să fie iar cu tine?
Să te iubească?
Ești sigur?
Da.
Dovedește-o!
Omoară-l!
Sau îl omori tu pe el. În fine.
Cum spuneam, am făcut un pact. Trebuie…
Îmi pare rău.
- Dar tu ai spus! A fost ideea ta! - Știu, dar…
tu sau eu!
Chiar îmi pare rău
- E foarte searbădă. - Da.
Ți-am spus.
De ce faci asta?
Din obișnuință? Nu știu.
Cum a spus Adrian: ca să mă simt normal.
Și să mă simt mai real, cum eram.
Dacă fac ca altădată.
- Vrei să te simți cum erai? - Da.
- Eu, nu. N-am făcut nimic cu viața mea. - Sunt sigur că nu e așa.
Ba da. Am irosit-o.
N-am avut niciun scop.
Și, în ziua în care mi-am dat seama, am murit.
Stăteam pe feribot și mă gândeam: „Drace, am murit!”
Dar, treptat, m-a cuprins calmul.
Pentru că aveam să mă întorc pe lume
și să fac totul mai bine data următoare.
Și acum sunt blocată aici.
Cred că va trebui să ne împăcăm cu ideea, nu?
Poate.
Te întreb ceva?
- Nu-ți spun profeția mea. - Nu asta voiam.
Atunci?
De unde știi o amazoană?
Am fost și eu.
Așa că a trebuit să plec.
- Evident. - Da.
V-am studiat la școală.
La ce vârstă sunt dați afară băieții? La 11?
Da.
Eu aveam 15 ani.
Oficial, am devenit băiat puțin mai târziu.
Cred că a fost greu…
să pleci.
Da.
Dar, știi,
a fost mai greu că m-au ucis.
Futu-i! Scuze.
Încerc să mă ridic la nivelul tău, cu soțul care ți-a luat moneda.
La nivelul meu?
Da, mama m-a trădat,
oamenii mei m-au ucis și apoi mi-au luat moneda.
- Haide! - Bine. Du-te dracului!
- Văd partea plină. - Da?
Da. Calitatea aerului e grozavă.
Dorm bine.
Ies iar la întâlniri.
- Lumea chiar face asta? - Ce?
Întâlniri. Aici.
Da, așa cred, uneori.
Bine.
Cum e să te săruți?
Ce?
E precum berea?
- Poftim? - E…
Nu simți nimic? Sau e ceva…
Da, nu știu.
N-am încercat.
- Mort. Da. - Sigur.
- Nu mort. - Da.
Eu…
voi avea la ce să mă gândesc în următorii 200 de ani.
Prue te place mult.
E sus pe listă, deci…
- Da? - Foarte sus pe listă.
Ajutor!
El e.
- Ajutor! - Cine e?
Ajutor!
Ai luat moneda soției tale, acum încerci să-mi iei locul! Nu!
Nu!
Vei ști după semn.
Promite-mi!
E cel mai important lucru.
Nenorocitule!
De ce ai făcut asta?
De ce m-ai salvat?
De unde ai semnul?
Eu…
O Moiră.
O Moiră mi l-a făcut.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că ceva e adevărat.
Tipul ăsta?
Serios?
MOARTE GENOCID
Dezastrele naturale sunt bune. Le faci să se întâmple pocnind din degete.
Și, în cazul muritorilor, venerarea se intensifică atunci când sunt șocați!
Rugăciuni și sacrificii.
Ei știu că e mâna noastră.
Dar ce ne trebuie ca distrugerea să fie impresionantă?
Ca să reziste mult?
- Nimic? - Nu.
- Parcă voiai o promovare. - Vreau.
Bine. Vino cu mine!
Bine.
Vreau să te învăț câte ceva.
Și, primul lucru…
Primul lucru pe care vreau să ți-l spun e…
mulțumesc.
Îmi mulțumești?
Mulțumesc, Dionis, pentru că mi-ai găsit ceasul.
Și că mi l-ai adus înapoi
deși, ultima dată când ne-am văzut…
am fost dur cu tine.
- Da, tată, eu… - Hei!
Încerc să îți povestesc ceva.
Tata a fost dur cu mine.
Ia loc!
N-a încercat să te omoare?
Ba da.
Da, el…
Da, a încercat.
Avea motivele lui, dar…
Mă rog, ești băiat bun, așa că îți voi oferi ce vrei.
Ce vreau?
Mai multă putere.
Bine.
Fain!
Asta vreau?
Da, Dionis. Asta înseamnă o promovare: mai multă putere.
Înseamnă și loialitate, iar asta nu-ți lipsește.
Se vede.
Eu…
Tată, ar trebui să…
Am ceva să-ți spun.
Ce vrei să-mi spui?
- Nu. Nimic. - Poți să-mi spui orice.
Nu, doar că sunt loial.
Da.
Da, deci…
Îi facem noi pe fraieri să ne asculte.
Vom începe cu dezastre naturale.
E direct. E simplu.
Apoi, trecem la ceva mai interesant,
mai elaborat, ieșit din comun, sofisticat: semănăm discordie.
Ură.
Asta va fi cunoscută drept Etapa 2.
Și poate începe cu ceva foarte mic:
violul unei femei, moartea unui copil.
Dacă te descurci bine,
poți da peste cap familii, țări și continente.
Bine. Fain!
Da, noi…
Unii oameni sunt…
Ce?
Drăguți.
Da, sunt drăguți.
E bine să îi ai prin preajmă…
și să fii printre ei.
Cum să nu!
Unele dintre mamele copiilor mei preferați sunt oameni.
Dar ei nu contează.
Contează doar familia noastră.
Cu oamenii poți să te joci, să mănânci, să faci sex,
să le împletești părul, ce vrei tu,
dar să nu uiți niciodată că nu ești unul dintre ei!
Bine?
Bine.
Bine, Etapa 1. Începem diseară.
Ai un mesaj nou.
Am primit mesajul tău.
E momentul perfect, fiindcă vei avea parte de multe cadavre.
Zeus?
Nu, domnule, eu sunt.
Bine, spune!
Am găsit sufletul, domnule.
MULȚUMESC P
Nu, vă rog!
Vrei să mergi acolo?
Trebuie să-l ajutăm.
Deja suntem morți. Cât de rău poate fi?
E cineva?
Doamne!
Ce s-a întâmplat cu ea?
Tocmai am trimis-o prin Cadru.
Ce e locul ăsta?
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă