Hem arribat al moment decisiu.
Les peces comencen a encaixar.
És hora que us doni una explicació sobre tot això,
sobre mi i sobre per què soc aquí.
En els mites, que potser alguns de vosaltres heu llegit,
Zeus em va castigar per fer als humans do del foc.
Soc un heroi, malgrat que penseu que soc un cabró per matar el meu xicot.
Us equivoqueu.
Zeus em va castigar perquè li vaig fer front.
Per dir-li que s'havia convertit en el que odiava.
S'ho va prendre a pit.
AMAGATALL SECRET
- No contestar és una grolleria. - Òndia!
Mecagondeu…
Què hi fas, aquí?
Escolta, ho puc fer.
No és el teu destí, Prometeu.
Zeus vol la teva ruïna.
Si li vols parar els peus, m'has de fer cas.
En qui confies cegament?
Qui faria el que li demanessis sense qüestionar-ho?
No ho sé.
No menteixis.
Caront.
Sí.
L'has de matar.
- Jo no… - És l'única manera.
I has de recuperar la confiança de Zeus.
T'has de sotmetre al seu càstig i acceptar el teu fat.
Si no, Zeus mai caurà i tu hauràs fracassat completament.
Hi ha un pla més important, Prometeu.
El gran pla.
Sí.
Gràcies.
Vaig trigar a reconstruir la relació.
Gràcies, bon amic.
De res.
Però ho vaig fer.
Contra tot pronòstic, aquesta relació ha perdurat.
Quant als altres,
alguns no entendran què han fet…
com han ajudat…
i mai ho sabran.
Altres saben exactament el que estan fent…
o el que han de fer.
Si un de nosaltres fracassa,
tots fracassem.
PRIMERA PART LES FÚRIES
Vinga, és l'hora.
Som-hi.
Recorda…
Així m'agrada més.
- Què ha estat això? - Un tub d'escapament. Tranquil·la.
Quant temps he dormit?
No importa.
On soc?
Aquí.
Déu meu…
T'agrada?
L'he fet jo.
No volia matar Glauc, entesos? Només érem bebès.
- M'han castigat. No he quedat impune. - No et volem castigar.
Et mostrarem la veritat.
Quina veritat?
- Mira el programa. - T'encantarà.
No voldria tenir res a veure amb els déus…
si jo fos de tu.
Crispetes.
LA PROFECIA
UNA PRODUCCIÓ DE LES FÚRIES
Què collons és això?
Calla. No parlis.
Que consti, això no ha estat idea meva.
POSIDÓ
DÈDAL
PRIMER EPISODI
"EL FIL"
Saps per què es titula així?
Perquè quan estires el fil, la veritat es desembrolla.
Se'm veu tot?
- No, senyor. - I ara?
- Ai mare! Benvingut, president. - Gràcies.
El teu predecessor era una mica obstinat.
- Sí. - És mort.
Gaudeix del teu estatus, del teu palau, però mai oblidis aquestes tres coses.
- Una: tot això és un préstec. - Sí, senyor.
Dues: jo t'he nomenat.
Ets el meu servidor.
- Sí, senyor. - Tres…
Aquesta és la més important.
Si em complaus,
et puc fer immortal.
Ho diu de debò?
Esclar.
- Vero, senyor. - I tant, vero de collons.
Molt bé!
- Tasques inicials. - Sí.
Hi ha un lleó al zoo d'Heràclion.
Allibera'l.
I ja està?
Sí, es cruspirà gent. Serà divertit.
Sí, i tant.
Després, necessites un hereu.
Has de procrear.
Ai, no…
Ho sento, però no puc.
Què no pots?
La meva profecia em prohibeix tenir fills, però no s'irriti.
Seré el seu lleial servidor.
Què diu la teva profecia?
"La teva fi comença al llit conjugal.
El primer fill que respiri per a la teva vida serà letal."
- És molt clara. - Sí.
Què et sembla això? Bessons. Això ho puc fer.
Desfés-te del primer que surti. Funcionarà.
El següent serà el teu hereu.
- No penso veure aquesta m… - Ara surts tu.
S'han posat a dormir juntets com cadells.
No és meravellós?
Hola, Glauc, petitó.
Com està la meva preciosa Ari?
La mama t'adora.
Estimes la teva germaneta, tresor?
Oi que és preciosa?
Bon noi.
Senyor, no puc…
- Què? - Jo…
No puc.
Ell és el primogènit i tu ets el meu presoner.
Dèdal, esclar que pots.
Ho has de fer.
Ves-hi.
He de complir el meu destí, Ari.
Què fas?
No veuré més mentides.
- Són mentides? - Esclar.
No és la profecia del meu papa, i Dèdal no és un presoner.
Ja, però mai surt del palau.
Viu reclòs. El meu pare no li va ordenar matar un bebè.
N'estàs segura?
I tant que sí.
El meu pare és un bon home i confio en ell.
I els troians?
És una altra cosa.
Tu creus?
Et va prometre que no els mataria.
Com saps que no va mentir sobre la seva profecia?
Vols veure el final?
Ni parlar-ne.
Deixeu-me sortir.
Deixeu-me sortir!
Exigeixo que em deixeu sortir ara mateix!
Deixeu-me sortir!
Us dediqueu a això, oi? Sé què feu.
Em castigueu per Glauc.
Enfolliu els humans.
Els feu desconfiar de tot el que saben
i de tot el que estimen,
fins que, per fi, se suïciden.
Jo no ho faré.
- Només els déus em jutgen. - A la merda els déus.
Què has dit?
A la merda!
- Són la causa de tot el teu dolor. - És cert.
- Mira el final. - No!
D'acord. Ves-te'n a casa.
Què?
- Què? - Què?
Ja en sap prou.
Però tornes a peu.
- Parla amb Dèdal. - Aneu a cagar.
Ha anat com una seda.
Donen molta feina, oi?
Els creients.
Ara estem en paus.
S'han acabat els favors.
Ara depèn d'ella.
Ari!
On eres?
Estava molt amoïnat.
Estàs bé?
Sí. Estic bé, papa.
Estic bé.
No tenia elecció amb els troians.
He fet el millor per a la ciutat, per a Creta.
Ja ho sé.
Per als déus.
No em tornis a fer això.
Piadosos déus de l'Olimp,
gràcies per tornar-me sana i estàlvia la meva filla Ari,
a qui estimo més que la meva pròpia vida.
- Vero. - Vero.
La teva profecia va predir que governaries Creta, oi?
- Sí. - Amb quines paraules exactament?
Per què?
Pensava en la meva
i en què va predir el que faria a Glauc.
No me la sé de memòria. Fa uns vint anys que no la llegeixo.
- Pensava… - Què coi et passa?
No et sembla que ja m'has irritat prou?
Ho sento, papa.
No, jo ho sento.
Estic inquiet. Estava preocupat.
T'estimo, Ari, més que res en aquest món.
Hola, Dèdal.
Vols menjar res?
Només tinc estofat.
No, gràcies.
Sempre paro taula per a dos.
Encara que Ícar…
És una bestiesa. Ja ho sé.
Ho sento.
M'alegra reveure't.
Si em permets la pregunta, què fas aquí?
Puc fer res per tu?
- Algun problema amb la figura de cera? - No.
Estàs presoner aquí, Dèdal?
- Com dius? - Ho estàs?
"Presoner" és un terme massa fort.
Tinc molta llibertat de moviment dins del recinte.
Què vas fer?
No ho sé.
Crec que el teu pare es volia assegurar que no treballés en un altre lloc.
D'alguna manera, és afalagador.
Vas matar el meu germà, Dèdal?
El meu pare t'ho va ordenar?
Déu meu.
Déu meu, és cert.
Vaig jurar que si tu o la teva mare m'ho preguntàveu, us diria la veritat.
El teu pare em va amenaçar.
Em va dir que mataria Ícar
si no obeïa les seves ordres.
I ho vaig fer.
M'hi podria haver negat.
Ícar va morir de tota manera.
No el vaig poder salvar.
Què?
Va construir les ales per fugir, Ari.
Per allunyar-se d'aquí.
De mi.
Quan va saber què vaig fer.
Que vas matar Glauc.
No.
Llavors?
No és mort, Ari.
Soc jo.
És el Minotaure.
La veritat pot esmicolar el teu món.
Fins i tot el món dels déus.
Déu meu, ets el millor!
Déu meu, ets el millor, collons.
Sí, just allà.
SEGONA PART HERA I LES TÀCITES
No t'has plantejat prescindir d'aquests espantalls sense llengua?
No.
Per què no?
Perquè Zeus ho sabria de seguida.
M'han fet un vot de silenci.
Les seves llengües són meves. Guarden els meus secrets.
Bé, el meu secret.
T'hauries d'haver casat amb mi.
Si m'hagués casat amb tu, faria això amb ell.
No siguis infantil.
TALLS DE LLUM DESPRÉS DE L'ERUPCIÓ
PLAGA DE LLAGOSTES A ESPARTA
TEMPESTES FAN ESTRALLS ARREU
TORNADOS ASSOLEN EL NORD D'EURÀSIA
L'EGEU ES TENYEIX DE SANG
La Fase u.
És la nostra Fase u.
Això els posarà al seu lloc.
No sé per què això m'embadaleix.
És agradable.
- Oi? - I tant!
Sí.
Crec que el meu preferit és…
el foc.
És tan purificador…
Mira què hem fet.
- Molt bé. - Gràcies.
Et trobes millor?
Sí, la veritat és que sí.
Em sento vital i ferm.
Ei, soc aquí.
Potser més tard.
Hola.
- Què fas aquí? - He vingut a nedar.
Què li passa al mar?
És massa gran. No puc fer llargs.
Tovallola!
Estàs deixant el terra xop. No l'has sentit, nen llagosta?
Tovallola!
No fotis.
Interrompo una crisi de mitjana edat?
Escolta, val més que no facis res a Creta.
Què passa si ho fem?
"Fem"?
Sí.
És bo, pencaire i obedient.
- De debò? - Sí.
Has trobat el rellotge.
Ha estat ell.
Sí?
Ben fet!
Has vist com està el teu amic, el que intenta recuperar la seva dona?
Potser ara ets el seu favorit,
però no ho seràs si surten de l'inframon.
No trobes?
Jo no el perdria de vista.
No deus voler cardar amb ell?
Au va… Jo no m'ho faig amb la família.
Continua regalimant, Zeus.
Tovallola!
Gràcies.
De què va tot això? Què està passant?
Es diu "treballar", gandul de merda.
Entesos, però deixeu Creta en pau.
Adeu!
Escolta, nano.
Bombardejarem Creta, però abans he de pixar.
Et vaig dir que no anessis a l'Olimp sense avisar!
- Em fas mal! - Calla. T'agrada que et faci mal.
Zeus té prohibit entrar en el bany d'Hera.
Sant Zeus, pare nostre, perdona'ns, salva'ns!
Prou de terratrèmols! T'ho suplico, Zeus! Si us plau…
Però, de vegades, quan ella marxa, no s'hi pot resistir.
La meva mare s'ha convertit en abella! Què ha fet?
Interessant.
Què més ens vols arrabassar? Ja no tenim res!
- Pare, jo només… - La ciutat ha desaparegut!
Què? No és culpa meva! Jo no he fet res!
…era davant meu, només he de…
D'acord! Sí, em vaig follar un porc!
Però la meva família s'ha ofegat. No compta.
Un porc?
I tant que compta, col·lega.
I l'he matat.
El meu germà! La meva pròpia sang!
- L'he matat, collons! - Dolentot.
Cinc anys i no ha mogut ni un puto dit!
Déu meu, ets el millor, collons.
Hera?
Creus que Zeus és poderós?
No has vist de què soc capaç jo, tresor.
Que parlar a qui no parla t'alleugi,
que la deessa Hera calmi el teu turment.
Vero.
On ha anat?
Sé que no pots parlar, però…
pots escriure, oi?
I si no pots,
temo que estàs a punt de patir un dolor terrible.
Digue'm, què està fent?
Què m'amaga? Només està follant?
O maquina alguna cosa?
Per què ha començat a mentir-me?
Hola, mama.
Bé, no sé si ets tu.
Hera no m'ho vol dir. Tant de bo poguéssim parlar.
Ja no gaudeixo d'això. No vull fer mal a ningú.
No puc parlar amb el papa, és…
T'havia dit que escrivissis. Per què m'obligues a fer això?
Creia que tindries la laringe atrofiada, però veig que no.
Déu-n'hi-doret, quin crit.
Vinga, Dennis.
Toquem el dos.
Zeus, ets aquí?
Zeus?
Zeus!
Què li has fet?
No està clar?
Per què?
No em volia obeir.
Perquè és meva.
Les tàcites són meves.
Vas fer un jurament, Zeus.
No les pots tocar.
- Tu també vas fer un jurament. - Com?
A mi. Un jurament de matrimoni, de lleialtat.
He escoltat les teves llengües.
Què has fet?
Així que ho sé.
Què saps exactament?
Que em menteixes, que conspires contra mi.
- Què dius? - Aquesta és la línia.
"L'ordre degenera" era el monument.
Però "cau la família"?
Això és per culpa teva.
"Ets el millor, collons."
Ets la meva dona, la meva germana.
Jo et vaig crear.
Et vaig coronar.
I així m'ho agraeixes?
Estava concentrat en la Terra, els humans, Fase u, Fase dos, però…
l'amenaça era a casa,
al meu llit.
Estàs perdent el cap. Ho saps?
M'he dedicat a tu, a les teves enrabiades,
als teus desitjos, a la teva ràbia i a la teva por.
M'ho he empassat tot per tu.
Jo absorbeixo el teu dolor.
Hauria pogut dirigir la Terra o l'inframon.
Saps que jo ho hauria fet millor,
però tu em necessitaves aquí.
Els idiotes dels nostres germans et complauen?
Contesta.
Posidó, gallejant pel vaixell en banyador,
i Hades pansint-se allà baix amb aquella mestressa de casa.
T'enorgulleixes d'ells?
Fan que el món funcioni com tu vols?
No.
Només nosaltres som capaços d'això.
Zeus, junts creem el món.
Vam escriure els mites i l'univers com vam voler.
I els humans ens veneren a tots dos.
Tu ets el rei, per descomptat.
Ningú ho qüestiona.
Però, per déu, no t'equivoquis, perquè jo soc la reina.
Aquest és el jurament que vam fer.
- Qui és? - Qui?
L'amant. És algú que conec?
Ens hem vist?
Permetràs que mami del Meandre?
Treballarà per a tu quan et desfacis de mi?
T'he sentit.
- De debò? - Sí.
Què has sentit?
Quina llengua? Quin calaix?
Ensenya-m'ho.
Ensenya-m'ho, tresor.
Vinga.
Ensenya-m'ho.
Perquè si em jutges, vull veure les proves.
Vinga, ensenya-m'ho.
Aquí.
- No. - Tots són morts, i jo…
…no mentia, estava…
La trobaré.
Li vaig dir que ella tenia una aventura.
És aquí, hòstia.
Aquí, agafa la teva…
On és?
No.
Aquesta!
Silenci!
Zeus, baixa.
Baixa.
Tresor.
Baixa.
- T'he sentit. - De debò?
- M'has sentit? - Sí.
- I n'estàs segur? - Del tot.
¿No creus que és possible que hagis sentit una dona,
una humana, follant-se algú a la cabina d'una tàcita
fantasiant amb què era jo?
Eres tu. Era la teva veu.
Zeus, ets el salvador i el governant del món.
Ets l'amor de la meva vida eterna.
Soc la teva reina.
Per què?
Tresor, per què necessitaria o voldria res més?
Prou de paranoia.
No t'amago secrets.
Tots dos tenim amants, oi?
Però parlem i ens burlem d'ells, i de vegades els compartim.
No tinc secrets, tresor.
No conspiro.
Només hi ha un déu molt cansat pujat a una escala.
Baixa.
Si us plau, baixa.
Vine.
Puc confiar en tu.
Amb tot el teu cor.
Si us plau.
Vine aquí.
Les accions, totes les accions, tenen conseqüències.
Enterra-la.
Fins i tot per a Zeus.
TERCERA PART ELS MORTS
Hola?
Em podeu ajudar?
On ha anat?
No ho sé. Creus que és un d'ells?
No ho sé.
Aquí hi ha molta gent.
Què deuen haver fet?
Hola?
Ajudeu-me, si us plau!
- És ell. - Hola?
Qui és?
Per aquí.
Lamento el que he fet al monument.
Ajuda'm.
Si us plau, ajuda'm.
Sí.
No hauries de ser aquí.
T'ajudaré.
Ja està.
Ja no has de tenir por de res.
Ho sento.
Riddy?
Riddy, em sents?
Estàs molt a prop.
Sí, ho sento.
Vinga, marxem d'aquí.
Merda.
Et trobes bé?
Sí, estic bé.
Entesos.
Per què són allà, Ceneu?
Aquella dona ha travessat el Marc, i el noi…
El noi que hem seguit, què li feia Hades?
No ho sé.
Què t'ha passat allà dins?
Jo…
Era…
Aquell soroll m'ha fet mal, quan Hades ha tocat el noi.
No has sentit ni notat res?
No.
Res.
Què?
No sé per què.
Aviat ho sabrà.
Aflora una línia, l'ordre degenera,
cau la família i el caos impera.
Què he fet?
Ha fet el que Zeus li ha ordenat.
És la tragèdia d'Hades.
Ceneu i la Riddy l'han de corregir.
Aquesta és la meva habitació.
I aquesta és la seva tragèdia.
Segur que estàs bé?
Puc entrar i quedar-m'hi una estona.
No. No, estic bé.
Sí, esclar.
Gràcies.
Bona nit.
L'amor dona sentit a tot.
Però sovint també és un problema.
Estàs preparat?
Subtítols: Tulio Labadie