Dorazili jsme ke klíčovému okamžiku. Všechno do sebe začíná zapadat.
A teď vám dlužím vysvětlení tohohle všeho.
Kdo vlastně jsem a co tady dělám.
V mýtech, které jste někteří možná četli,
mě Zeus potrestal za to, že jsem lidem daroval oheň.
Jsem hrdina, ale vy mě máte za hajzla, co zavraždil svého přítele.
A to já nejsem. Zeus mě potrestal, protože jsem se mu postavil.
Řekl jsem mu, že se stal tím, co sám nenávidí.
Nevzal to moc dobře.
TAJNÁ SKRÝŠ
- Ty jsi teda nezdvořák. - Panebože!
Do prdele práce.
Co tady děláš?
Já to zvládnu sám.
Není ti to souzeno, Prométhee.
Zeus ti jde po krku.
Jestli ho chceš zastavit, musíš mě poslechnout.
Komu na světě věříš nejvíc?
Kdo by ti splnil každé přání a na nic se neptal?
To nevím.
Nelži mi.
Charón.
Přesně tak.
Musíš ho zabít.
- Ne… - Jiný způsob neexistuje.
A musíš si znovu získat Diovu důvěru.
Podvol se jeho trestu a přijmi svůj osud.
Pokud to neuděláš,
nikdy ho nikdo neporazí a ty opravdu selžeš.
Řídíme se vyšším plánem, Prométhee.
Vyšším plánem…
Ano.
Díky.
Chvíli trvalo si ho znovu získat.
Děkuju, kamaráde.
Nemáš za co.
Ale zvládl jsem to.
Tenhle vztah nám navzdory vší nepřízni vydržel.
Někteří hráči možná nechápou, co vlastně udělali…
a jak nám tím pomohli…
a ani to nikdy nepochopí.
Zato ostatní vědí přesně, co dělají…
a co je ještě potřeba.
Pokud selže byť jediný z nás, selžeme všichni.
ČÁST PRVNÍ FÚRIE
Tak jo, nadešel čas.
Vyrážíme.
Tak se mi to líbí.
- Co to bylo? - Klid, jenom výfuk od auta.
Jak dlouho jsem spala?
To je fuk.
Kde to jsem?
Tady.
Panebože.
Líbí se ti? Vyrobila jsem ho sama.
Já Glauka nechtěla zabít, jasný? Byla jsem mimino.
Kála jsem se. Neunikla jsem bez trestu.
- Nehodláme tě trestat. - Ukážeme ti pravdu.
Jakou pravdu?
- Prostě se dívej. - Bude se ti to líbit.
S bohy bych nechtěla mít nic společnýho…
Být na tvým místě.
Popkorn.
PROROCTVÍ PRODUKCE: FÚRIE
Co to má sakra být?
Ticho. U filmu se nemluví.
Tohle mimochodem nebyl můj nápad.
MÍNÓS
POSEIDÓN
PAS
DAIDALOS
PRVNÍ DÍL „NIT“
Víš, proč se tak jmenuje?
Když zatáhneš za nit, všechno se začne rozplítat.
Je mi vidět pták?
- Ne, pane. - A co teď?
- No nic. Vítej u mě, prezidente. - Děkuju.
Tvůj předchůdce byl trochu tvrdohlavější.
- Ano. - Už je po něm.
Užívej si svojí pozice
a paláce, ale nikdy nezapomeň na tyhle tři věci.
Zaprvé ti všechno jen půjčuju.
- Jistě. - Zadruhé jsi tu díky mně.
Sloužíš mně.
- Rozumím. - A zatřetí.
Tenhle bod je nejdůležitější.
Když si povedeš dobře…
daruju ti nesmrtelnost.
Vážně?
Jasně.
- Vero, pane. - No jo, vero až na půdu.
No nic.
- Seznam úkolů… - Ano?
V heráklionské zoo mají lva.
Vypusť ho.
Mám ho vypustit?
Jo, sežere pár lidí. Bude sranda.
Samozřejmě.
Taky budeš potřebovat dědice.
Zploď potomka.
A jéje.
- To asi nepůjde. - Cože?
Proroctví mi to zakazuje. Ale nehněvejte se, budu vám věrně sloužit.
Jak zní tvoje proroctví?
„V manželském loži čeká nástraha,
první nádech dítěte zvěstuje tvého vraha.“
- To zní jasně. - Já vím.
Co kdybych ti zařídil dvojčata?
Toho, co se narodí první, se potom zbavíš
a dědit bude ten druhý.
- Na tohle se dívat ne… - Počkej, to jsi ty.
Spinkají přitulení k sobě jako nějaká medvíďata.
No není to úžasné?
Ahoj, Glauke.
A jak se má moje krásná Ari?
Maminka tě má moc ráda.
Hrozně moc.
Taky máš svoji sestřičku rád?
No není nádherná?
Tak je hodnej.
To nemůžu…
- Co? - Já…
Prostě nemůžu.
Je můj prvorozený a ty jsi můj vězeň.
To zvládneš, Daidale.
Budeš muset.
Dělej.
Musím naplnit svůj osud, Ari.
Co to děláš?
Tyhle lži nemám zapotřebí.
- Tak lži, jo? - Samozřejmě.
Tátovo proroctví zní jinak a Daidalos u nás pracuje. Není vězeň.
Jasně, jen nikdy nevychází z paláce.
Je to samotář. Táta by mu nikdy nenařídil vraždu mimina.
Jsi si tím jistá?
Jo, jsem.
Táta je dobrý člověk a já mu věřím.
A co ti Trójani?
To je něco jiného.
Opravdu?
Neslíbil ti, že je nezabije?
Jak víš, že ti nelže i o tom proroctví?
Chceš to dokoukat?
Ani náhodou.
Pusťte mě ven.
Pusťte mě ven!
Okamžitě mě odsud pusťte!
Pusťte mě ven!
Tak takhle to děláte, že jo? Už to chápu.
Trestáte mě za Glauka.
Doháníte lidi k šílenství.
Připravujete je o víru ve všechno, co kdy znali
nebo měli rádi,
dokud se nakonec sami nezabijou.
A to já neudělám.
- Mě můžou soudit jen bohové. - Ti ať si naserou.
- Cože? - Do hajzlu s nima.
- To oni ti tolik ublížili. - Je to tak.
- Dokoukej to do konce. - Ne!
Fajn. Tak běž domů.
Cože?
- Cože? - Cože?
Už toho ví dost.
Ale půjdeš pěšky.
- Promluv si s Daidalem. - Naser si.
To se vám povedlo!
S pánbíčkáři je opravdu dřina, co?
Jsme si kvit.
Už žádný laskavosti.
Teď je to na ní.
Ari!
Kde jsi byla?
Strašně jsem se o tebe bál.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Jsem v pohodě, tati.
Jsem v pohodě.
S těmi Trójany jsem neměl na výběr.
Udělal jsem to pro město a pro Krétu.
Já vím.
Pro bohy.
Takhle už mi neutíkej.
Milosrdní bohové Olympu,
děkuji za bezpečný návrat mé dcery Ari,
kterou mám raději než vlastní život.
- Vero. - Vero.
V proroctví jsi měl, že budeš vládnout Krétě, že jo?
Jo.
Jak přesně znělo?
Proč?
Přemýšlela jsem o tom svém.
Jak předpovídalo, co udělám Glaukovi.
Zpaměti si ho nepamatuju. Neviděl jsem ho už 20 let.
- Říkala jsem si… - O co ti jde?
Dneska už jsi mě vynervovala ažaž.
Promiň, tati.
Ne, to já se omlouvám.
Jenom jsem o tebe měl strach.
Nikoho na světě nemám radši než tebe.
Ahoj, Daidale.
Dáte si něco na zub?
Mám tu jen guláš.
Ne, díky.
Vždycky prostírám pro dva.
I když je Íkaros už…
Je to hloupé, já vím.
Promiňte.
Jsem rád, že jste zpět.
Čemu ale vděčím za tuhle návštěvu?
Můžu pro vás něco udělat?
- Je něco špatně s těmi figurínami? - Ne.
Jsi náš vězeň, Daidale?
- Prosím? - Tak jsi, nebo ne?
„Vězeň“ je dost silné slovo.
Můžu si brouzdat po celém paláci.
Co jsi provedl?
To nevím.
Váš otec si nejspíš chtěl pojistit, že mě nezaměstná někdo jiný.
Vlastně je to kompliment.
Zabil jsi mého bratra, Daidale?
Na rozkaz mého otce?
Panebože.
Zabil.
Přísahal jsem, že pokud se vy nebo vaše matka zeptáte, řeknu pravdu.
Váš otec mi vyhrožoval.
Tvrdil mi, že když ho neposlechnu,
zabije Íkara.
A já to udělal. I když jsem mohl odmítnout.
A Íkaros pak stejně umřel.
Nezachránil jsem ho.
Cože?
Postavil si křídla, aby odsud mohl uletět.
Pryč ode mě.
Zjistil, co jsem udělal.
Že jsi zabil Glauka?
Ne.
Tak co?
On není mrtvý, Ari.
To jsem jenom já.
Je z něj Mínótauros.
Pravda dokáže lidem obrátit svět vzhůru nohama.
Dokonce i bohům.
Bože, ty jsi nejlepší!
Bože, jsi fakt nejlepší.
Přesně tam.
ČÁST DRUHÁ HÉRA A TACITY
Nechtěla by ses tohohle němého panoptika zbavit?
Ne.
Proč ne?
Zeus by se pak všechno dozvěděl.
Přísahaly mi mlčenlivost.
Jejich jazyky patří mně. Udržují moje tajemství.
Vlastně jedno konkrétní.
Měla sis vzít mě.
Kdybych si vzala tebe, zahýbala bych ti s ním.
Nebuď jak malý.
KRÉTA DNES VÝPADKY PROUDU PO ERUPCI METHANY
SPARTSKÁ ÚRODA ZNIČENÁ KOBYLKAMI
BOUŘE ZMÍTAJÍ CELÝM SVĚTEM
V SEVERNÍ EURASII ŘÁDÍ TORNÁDA
První fáze.
To je naše první fáze.
Tohle je postaví do latě.
Nevím, proč z toho mám takovou radost.
Je to prostě skvělý pocit.
- Že jo? - Přesně!
Jo.
Nejradši ze všeho mám asi…
oheň.
Všechno krásně očistí.
Podívej, co se nám povedlo.
- Krása. - Děkuju.
Už se cítíš líp?
To si piš, že jo.
Cítím se velice vitální… a v pozoru.
Já jsem pořád tady!
Možná později.
Čau.
- Co tady děláš? - Přišel jsem si zaplavat.
Nemáš náhodou moře?
To je na kolečka moc velký.
Ručník!
Kapeš nám na podlahu. Copak jsi ji neslyšel, ty potěre?
Ručník!
No to mě poser.
Ruším tě u krize středního věku?
Počkat… Doufám, že neplánuješ něco na Krétě.
A co když plánujeme?
„Plánujeme“?
Jo.
Je schopný, pracovitý a poslušný.
- Fakt? - Jo.
Našel jsi ty hodinky.
Ne, to on.
Vážně?
Super!
Už ses byl mrknout na toho kámoše, co dole hledá ženu?
Jestli ji vyvede z podsvětí,
už nebudeš tatíkův oblíbenec.
Ale to se mu nepovede, že ne?
Na tvém místě bych si ho ohlídal.
- Ty se ho snažíš ojet? - Ale prosím tě.
Já do příbuzných nedělám.
Pořád nám kape na podlahu, Die.
Ručník!
Děkuju.
Tak jo, o co tady jde doopravdy?
Říká se tomu práce, ty lemro líná.
Aha. Na Krétu mi ale nesahej.
Zatím!
Dobře mě poslouchej.
Krétu vybombardujeme. Jen co se skočím vychcat.
Říkala jsem ti, ať na Olymp nechodíš bez ohlášení!
- To bolelo! - Sklapni. Já vím, že se ti to líbí.
Zeus má zakázáno chodit k Héře do koupelny.
Svatý Die, Otče náš. Odpusť nám a zachraň nás!
Už žádné zemětřesení! Prosím tě, Die! Na kolenou…
Když ale Héra někam odejde, občas nedokáže odolat.
Z mámy se právě stala včela! Čím si to zasloužila?
To zní zajímavě.
Co nám ještě hodláte vzít? Nic víc už nemáme!
- Otče, já… - Celé město je pryč!
Cože? Já za to nemůžu! Nic jsem neprovedl!
…přímo přede mnou, musím…
Dobře, ošukal jsem prase! Ale zrovna se mi utopila rodina!
- Tak si to můžu dovolit, ne? - Prase?
To si piš, že nemůžeš, kamaráde.
Prostě jsem ho zabil.
Svýho bráchu! Vlastní krev!
- Zabil jsem ho! - Zlobivej kluk.
Pět zatracenejch let a on nikdy nehnul ani prstem!
Panebože, ty jsi nejlepší.
Héro?
Myslíš, že Zeus je mocný? To ještě nevíš, čeho jsem schopná já.
Nechť vás hovor s němou ukonejší
a Héra utiší vaše smrtelnická muka.
Vero.
Kam zmizela?
Vím, že nedokážeš mluvit, ale…
psát snad umíš, ne?
A jestli ne,
obávám se, že zažiješ… ty největší smrtelnický muka.
Takže… co provádí?
Co přede mnou tají? Jenom zahýbání?
Nebo nějaký spiknutí?
Proč mi začala lhát?
Ahoj, mami.
Jestli to teda jsi ty.
Héra mi to nechce říct.
Chtěl bych pokecat.
Už mě to nebaví. Nechci lidem ubližovat.
Tátovi to přiznat nemůžu…
Říkal jsem, ať píšeš.
Proč mě k tomu nutíš?
Myslel jsem, že ti zakrněly hlasivky, ale očividně ne.
To je panečku jekot.
Pojď, Dennisi.
Padáme odsud.
Jsi tady, Die?
Die?
Die!
Co jsi jí to provedl?
Copak nemáš oči?
Proč?
Neposlechla mě.
Protože patří mně.
Všechny tacity jsou moje.
Složil jsi přísahu, Die.
Nesmíš se jich ani dotknout!
- Taky jsi složila přísahu. - Prosím?
Přísahu manželství a věrnosti.
Slyšel jsem tvoje jazyky.
Cože?
Takže všechno vím.
Co přesně víš?
Že mi lžeš a snažíš se mě svrhnout.
- Cože? - Vážně je to ta linie.
„Řád zchřadne“ byl ten pomník,
ale „rod padne“…
Za to můžeš ty.
„Ty jsi nejlepší! Jsi fakt nejlepší!“
Jsi moje žena. Moje vlastní sestra.
Dal jsem ti všechno. Je z tebe královna.
A takhle se mi odvděčuješ?
Soustředil jsem se na Zemi. Rozjel svůj plán proti smrtelníkům, ale…
hrozba na mě číhala tady…
ve vlastní posteli.
Vážně přicházíš o rozum. Uvědomuješ si to?
Celá jsem se ti oddala. I přes ty tvoje záchvaty vzteku,
choutky, zuření a úzkosti.
Všechno jsem to snášela
a nesla na svých bedrech.
Mohla jsem vést Zemi nebo podsvětí
a ty víš, že bych oboje zvládla mnohem líp,
ale potřeboval jsi mě tady.
Jsi s těmi svými tupými bratry spokojený?
Pověz.
S Poseidónem, co se celý den producíruje na svojí lodi,
a Hádem, který chřadne v prachu s tou svojí hospodyňkou?
Naplňují tě hrdostí?
Řídí svět podle tvých představ?
Ne.
Toho jsme schopní jedině my.
Tenhle svět jsme stvořili společně, Die.
To my sepsali mýty a zákony vesmíru tak, jak jsme uznali za vhodné.
A smrtelníci se klanějí nám oběma.
Ano, ty jsi král. Samozřejmě.
O tom není pochyb.
Ale za žádných okolností nezapomínej, že já jsem tvoje královna!
To je přísaha, kterou jsme složili!
- Co je zač? - Kdo?
Ten tvůj milenec.
Znám ho?
Spal jsem s ním?
Hodláš mu dát napít z Meandru?
Uděláš si z něj pomocníčka, až se zbavíš mě?
Slyšel jsem tě.
- Vážně? - Jo.
Copak jsi slyšel?
Od jakého jazyku? Ze kterého šuplíku?
Ukaž mi ho.
Ukaž mi ho, zlato.
Šup.
Pojď mi ho ukázat.
Jestli mě hodláš soudit, chci vidět důkazy.
No tak, ukaž mi ho.
Tenhle.
- Ne. - Všichni jsou mrtví a já…
…nelhala jsem, byl…
Já ten zatracenej jazyk…
Já říkala, že mu zahýbá.
Někde tady je. Sakra.
Tady, vezmi si ty svoje…
Který to může být?
Ne.
Já se na to…
Ticho!
Slez dolů, Die.
Slez.
Drahý.
Pojď dolů.
- Slyšel jsem tě. - Opravdu?
- Vážně? - Jo.
- Jsi si tím jistý? - Naprosto.
Nemohl jsi zaslechnout nějakou ženskou… nějakou smrtelnici,
která si to rozdávala ve zpovědnici a představovala si, že je já?
Byl to tvůj hlas.
Die. Jsi spasitel a vládce světa.
Jsi láska mého věčného života.
A já tvoje královna!
Proč?
Proč bych měla chtít něco víc, než mám teď, drahoušku?
Nemůžeš být takhle paranoidní.
Nic před tebou netajím.
Oba přece máme milence, ne?
Mluvíme o nich, vtipkujeme, a občas je dokonce sdílíme.
Nemám žádná tajemství, drahý.
Nechci tě svrhnout.
Jsi jenom unavený bůh, který by měl slézt ze žebříku.
Pojď dolů. Prosím, moc tě prosím.
Pojď.
Můžu ti věřit?
Celým srdcem.
Prosím.
Pojď sem.
Každý čin… každý do jednoho…
má svoje následky.
Pohřbi ji.
I pro Dia.
ČÁST TŘETÍ MRTVÍ
Haló?
Pomůže mi někdo?
Kam šel?
Nevím. Myslíš, že je to jeden z nich?
To nevím.
Je tady strašně moc lidí.
Co jim to provedli?
Haló!
Pomozte mi, prosím!
- To je on! - Haló?
Kdo je tam?
Tady.
Omlouvám se za ten pomník.
Pomozte mi.
Pomozte mi, prosím.
No ano.
Ty sem nepatříš, že ne?
Pomůžu ti.
To je ono.
Už se nemáš čeho bát.
Mrzí mě to.
Riddy?
Slyšíš mě, Riddy?
Jsi hrozně blízko.
Jasně, promiň.
No tak, vypadneme odsud.
Do prdele…
Jsi v pořádku?
Jsem v pohodě.
Dobře.
Co tam dělají, Kainee?
Ta ženská přece prošla Rámem a ten chlap…
Co Hádes provedl tomu klukovi, za kterým jsme tam šli?
Nemám tušení.
A co se tam stalo tobě?
Já…
Bylo to…
Když se ho Hádes dotkl, slyšela jsem příšerný zvuk.
Ty jsi nic neslyšel ani necítil?
Ne.
Vůbec nic.
Cože?
Nevím proč.
Brzo to zjistí.
Linie vyvstane, řád zchřadne,
rod padne a chaos vše ovládne.
Co jsem to provedl?
Udělal, co mu Zeus nakázal.
Takový už je Hádův úděl.
Kaineus s Riddy musí všechno zvrátit.
Tohle je můj pokoj, takže…
To je zase jejich úděl.
Jsi si jistá, že ti nic není?
Můžu s tebou chvilku posedět.
Ne.
Ne, to nemusíš.
Jasně, dobře.
Děkuju.
Dobrou noc.
Jo, dobrou.
Láska je smyslem všeho.
Často ovšem i kamenem úrazu.
Připravený?
Překlad titulků: Petr Kabelka