‫הגענו לרגע מכריע. הכול מתחיל להתחבר.‬
‫ועכשיו אני חייב לכם הסבר על כל זה,‬
‫עליי, על הסיבה שאני כאן.‬
‫במיתוסים, שחלקכם אולי קראתם,‬
‫אני זה שזאוס העניש‬ ‫כי הענקתי לבני האדם את מתנת האש.‬
‫אני גיבור, אבל אתם חושבים‬ ‫שאני סתם שמוק שרצח את החבר שלו, נכון?‬
‫לא נכון.‬
‫זאוס העניש אותי כי העזתי להתנגד לו.‬
‫אמרתי לו שהוא הפך לכל מה שהוא שנא.‬
‫הוא לא קיבל את זה בעין יפה.‬
‫- מקום מסתור סודי -‬
‫זה לא מנומס לא לפתוח את הדלת.‬ ‫-אלוהים!‬
‫לכל הרוחות.‬
‫למה הגעת לכאן?‬
‫אני יכול לעשות את זה.‬
‫זה לא הגורל שלך, פרומתאוס.‬
‫זאוס נמצא בעקבותיך.‬
‫אם אתה רוצה לעצור בעדו, עליך להקשיב לי.‬
‫במי אתה הכי בוטח בעולם?‬
‫מי יעשה כל מה שתבקש, בלי לשאול?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אל תשקר.‬
‫כארון.‬
‫כן.‬
‫אתה צריך להרוג אותו.‬
‫לא, אני…‬ ‫-זו הדרך היחידה.‬
‫ואתה צריך לזכות מחדש באמונו של זאוס.‬
‫עליך להסכים לעונש שהטיל עליך‬ ‫ולהשלים עם גורלך.‬
‫אחרת, זאוס לעולם לא יובס, ואתה באמת תיכשל.‬
‫קיימת תוכנית גדולה יותר, פרומתאוס.‬
‫התוכנית הגדולה יותר.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫שיקום מערכת היחסים הזו דרש זמן.‬
‫תודה, חבר יקר.‬
‫על לא דבר.‬
‫אבל הגענו לשם.‬
‫כנגד כל הסיכויים, מערכת היחסים הזו שרדה.‬
‫באשר לשחקנים האחרים,‬
‫חלקם לא מבינים מה הם עשו…‬
‫איך הם עזרו…‬
‫והם לעולם לא יבינו.‬
‫אחרים יודעים בדיוק מה הם עושים…‬
‫ומה הם עדיין צריכים לעשות.‬
‫אם אחד מאיתנו ייכשל, כולנו ניכשל.‬
‫- חלק ראשון‬ ‫הנקמניות -‬
‫טוב, הגיע הזמן.‬
‫בואו.‬
‫ככה יותר טוב.‬
‫מה זה היה?‬ ‫-פיצוץ מהאגזוז. אל תדאגי.‬
‫כמה זמן ישנתי?‬
‫זה לא משנה.‬
‫איפה אני?‬
‫כאן.‬
‫אלוהים.‬
‫אוהבת? אני הכנתי את זה.‬
‫לא התכוונתי להרוג את גלאוקוס, בסדר?‬ ‫הייתי רק תינוקת.‬
‫נשאתי בעונש. לא חמקתי ללא עונש.‬
‫לא באנו להעניש אותך.‬ ‫-באנו להראות לך את האמת.‬
‫שהיא?‬
‫פשוט תצפי בתוכנית.‬ ‫-את תאהבי את זה.‬
‫לא הייתי רוצה שום קשר לאלים, ארי…‬
‫אם הייתי במקומך.‬
‫פופקורן.‬
‫- הנבואה‬ ‫בהפקת "הנקמניות" -‬
‫מה זה לעזאזל?‬
‫תשתקי. לא לדבר.‬
‫לפרוטוקול, זה לא היה הרעיון שלי.‬
‫- מינוס -‬
‫- פוסידון -‬
‫- פאס -‬
‫- דדלוס -‬
‫- פרק ראשון‬ ‫"החוט" -‬
‫את יודעת למה קוראים לו ככה?‬
‫כי ברגע שמתחילים למשוך בו, הכול מתפרק.‬
‫אני חושף את מבושיי?‬
‫לא, אדוני.‬ ‫-ועכשיו?‬
‫אוי, בנאדם. אדוני הנשיא, ברוך הבא.‬ ‫-תודה, אדוני.‬
‫כעת, קודמך בתפקיד, הוא היה קצת עקשן.‬
‫כן.‬ ‫-הוא מת עכשיו.‬
‫תיהנה מהמעמד שלך.‬
‫תיהנה מהארמון שלך,‬ ‫אבל אל תשכח את שלושת הדברים האלה:‬
‫אחת, כל זה בהשאלה.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-שתיים, אני מיניתי אותך.‬
‫אתה משרת אותי.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-שלוש.‬
‫כעת, זה הסעיף החשוב.‬
‫אם תעשה כרצוני,‬ ‫אוכל להפוך אותך לבן אלמוות.‬
‫זה נכון, אדוני?‬
‫ברור.‬
‫ורו, אדוני.‬ ‫-כן, לגמרי ורו.‬
‫בסדר.‬
‫רשימת מטלות ראשונית.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫יש אריה בגן החיות של הרקליון.‬
‫שחרר אותו.‬
‫פשוט לשחרר אותו?‬
‫כן. הוא יאכל אנשים. זה יהיה כיף.‬
‫כן, כמובן.‬
‫לאחר מכן, אתה צריך יורש.‬
‫תעשה ילד.‬
‫אוי לא.‬
‫אדוני, אני חושש שלא אוכל.‬
‫לא תוכל מה?‬ ‫-להביא ילדים.‬
‫הנבואה שלי אוסרת זאת,‬ ‫אבל שזה לא ירתיע אותך.‬
‫אני נשבע שאהיה משרת נאמן.‬
‫מה הנבואה שלך?‬
‫"סופך מתחיל במיטת הכלולות,‬
‫"הילד הראשון שינשום יחסל אותך ותמות."‬
‫זה די ברור.‬ ‫-אני יודע.‬
‫מה דעתך על זה? תאומים.‬ ‫אני יכול לעשות את זה.‬
‫פשוט תיפטר מהראשון שייוולד, זה יעבוד,‬
‫והבא יהיה היורש שלך.‬
‫אני לא צופה יותר בחרא הזה.‬ ‫-רגע, זו את.‬
‫הם התחילו לישון דבוקים זה לזה‬ ‫כמו גורים קטנים.‬
‫נכון שזה נפלא?‬
‫שלום, גלאוקוס הקטן.‬
‫ומה שלום ארי היפהפייה שלי?‬
‫אמא אוהבת אותך מאוד.‬
‫אתה אוהב את אחותך הקטנה, מתוק?‬
‫נכון שהיא יפה?‬
‫ילד טוב.‬
‫אדוני, אני…‬
‫מה?‬ ‫-אני…‬
‫אני לא יכול.‬
‫הוא הראשון שנולד ואתה האסיר שלי.‬
‫דדלוס, אני חושב שאתה יכול.‬
‫אין לך ברירה.‬
‫לך.‬
‫אני חייב למלא את ייעודי, ארי.‬
‫מה את עושה?‬
‫אני לא צופה יותר בשקרים האלה.‬
‫אלה שקרים?‬ ‫-כמובן.‬
‫זו לא הנבואה של אבא שלי,‬ ‫ודדלוס הוא חבר סגל מכובד.‬
‫הוא לא אסיר.‬ ‫-נכון. הוא פשוט לא יוצא מהארמון.‬
‫הוא מתבודד.‬ ‫אבא שלי לא הורה לו להרוג תינוק.‬
‫את בטוחה לגבי זה?‬
‫כן, אני בטוחה.‬
‫אבא שלי הוא אדם טוב ואני בוטחת בו.‬
‫מה עם הטרויאנים?‬
‫זה שונה.‬
‫כן?‬
‫הוא הבטיח לך שהוא לא יהרוג אותם.‬
‫מאיפה לך שהוא לא שיקר לגבי הנבואה שלו?‬
‫רוצה לראות את הסוף?‬
‫ממש לא.‬
‫תנו לי לצאת.‬
‫אני דורשת שתתנו לי לצאת מיד.‬
‫תנו לי לצאת.‬
‫תנו לי לצאת!‬
‫זה מה שאתן עושות, נכון? אני יודעת מה זה.‬
‫זה עונש בגלל גלאוקוס.‬
‫אתן מטריפות בני אנוש על דעתם.‬
‫אתן גורמות להם לאבד אמון‬ ‫בכל מה שהם מכירים,‬
‫בכל מה שהם אוהבים,‬
‫עד שלבסוף הם מתאבדים.‬
‫אז אני לא מוכנה.‬
‫רק האלים יכולים לשפוט אותי.‬ ‫-שהאלים יזדיינו.‬
‫מה?‬
‫שיזדיינו.‬
‫הם מקור הכאב שלך.‬ ‫-זה נכון, ארי.‬
‫צפי בסוף.‬ ‫-לא.‬
‫בסדר. לכי הביתה.‬
‫מה?‬
‫-מה?‬
‫היא יודעת מספיק.‬
‫אבל את הולכת ברגל.‬
‫דברי עם דדלוס.‬ ‫-לכו תזדיינו.‬
‫זה הלך טוב.‬
‫עבודה קשה, נכון? עם המאמינים האדוקים.‬
‫אנחנו תיקו עכשיו.‬
‫אין יותר טובות.‬
‫היא לבדה.‬
‫ארי!‬
‫איפה היית?‬
‫יצאתי מדעתי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫אני בסדר, אבא.‬
‫אני בסדר.‬
‫לא היתה לי ברירה לגבי הטרויאנים.‬
‫עשיתי את הדבר הכי טוב למען העיר,‬ ‫למען כרתים.‬
‫אני יודעת.‬
‫למען האלים.‬
‫אל תעשי לי את זה שוב לעולם.‬
‫האלים הרחמנים של אולימפוס,‬
‫אני מודה לכם‬ ‫על חזרתה בבטחה של בתי, ארי,‬
‫שאותה אני אוהב יותר מאשר את חיי.‬
‫ורו.‬ ‫-ורו.‬
‫הנבואה שלך חזתה שאתה תשלוט בכרתים, נכון?‬
‫כן.‬
‫איך זה היה מנוסח בדיוק?‬
‫למה?‬
‫חשבתי על הנבואה שלי‬
‫ומה שהיא חזתה שאעשה לגלאוקוס.‬
‫אני לא זוכר אותה בעל פה.‬ ‫אני חושב שלא הסתכלתי עליה כבר 20 שנה.‬
‫פשוט חשבתי…‬ ‫-מה זה, לעזאזל?‬
‫את לא חושבת שבחנת מספיק את העצבים שלי?‬
‫מצטערת, אבא.‬
‫לא, אני מצטער.‬
‫אני עצבני. דאגתי.‬
‫אני אוהב אותך, ארי,‬ ‫יותר מכל דבר בעולם הזה.‬
‫היי, דדלוס.‬
‫תרצי לאכול משהו?‬
‫זה בסך הכול נזיד.‬
‫לא, תודה.‬
‫אני תמיד עורך שולחן לשניים.‬
‫אפילו שאיקרוס…‬
‫זה טיפשי, אני יודע.‬
‫סליחה.‬
‫אני שמח לראות שחזרת.‬
‫אבל עם כל הכבוד, למה את כאן, גברתי?‬
‫אוכל לעזור לך במשהו?‬
‫יש בעיה עם השעווה?‬ ‫-לא.‬
‫אתה אסיר כאן, דדלוס?‬
‫סליחה?‬ ‫-אתה אסיר?‬
‫אני חושב ש"אסיר" זו מילה קצת חזקה.‬
‫יש לי הרבה מרווח שיטוט בתוך השטח.‬
‫מה עשית?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני חושב שאולי אבא שלך רצה לוודא‬ ‫שלא אמצא עבודה במקום אחר.‬
‫במובנים רבים, זו מחמאה.‬
‫הרגת את אחי, דדלוס?‬
‫בפקודת אבי? כן?‬
‫אלוהים.‬
‫אלוהים, הרגת אותו.‬
‫נשבעתי לעצמי שאם את או אמא שלך תשאלו,‬
‫אני אומר את האמת.‬
‫אבא שלך איים עליי.‬
‫הוא אמר לי שהוא יהרוג את איקרוס‬
‫אם לא אמלא את הפקודות שלו.‬
‫ועדיין עשיתי את זה.‬
‫יכולתי לסרב.‬
‫ואיקרוס מת בכל מקרה.‬
‫לא יכולתי להציל אותו.‬
‫מה?‬
‫הוא בנה את הכנפיים כדי לברוח, ארי,‬ ‫כדי להתרחק מכאן,‬
‫להתרחק ממני.‬
‫כשהוא גילה מה עשיתי.‬
‫כשהוא גילה שהרגת את גלאוקוס.‬
‫לא.‬
‫אז מה?‬
‫הוא לא מת, ארי.‬
‫זה רק אני.‬
‫הוא המינוטאור.‬
‫האמת יכולה למוטט את כל עולמך.‬
‫אפילו אם עולמך הוא עולם האלים.‬
‫אלוהים, אין כמוך.‬
‫כן, ממש שם.‬
‫- חלק שני‬ ‫הרה והטקיטות -‬
‫שקלת פעם להיפטר‬ ‫מלהקת היצורים עקורי הלשון הזו?‬
‫לא.‬
‫למה לא?‬
‫כי אז זאוס ידע מיד.‬
‫נדר השתיקה שלהן הוא אליי.‬
‫הלשונות שלהן שייכות לי.‬ ‫הן שומרות את הסודות שלי.‬
‫טוב, את הסוד שלי.‬
‫היית צריכה להתחתן איתי.‬
‫אם הייתי מתחתנת איתך,‬ ‫הייתי עושה את זה איתו.‬
‫אל תהיה תינוק.‬
‫- כרתים היום‬ ‫הפסקות חשמל לאחר התפרצות הר מתאנה -‬
‫- מגיפת ארבה משמידה יבולים בספרטה -‬
‫- סופות ברקים גורמות לתוהו ובוהו עולמי -‬
‫- סופות טורנדו מכות בצפון אירואסיה -‬
‫- הים האגאי הפך לדם -‬
‫שלב א'.‬
‫זה שלב א' שלנו.‬
‫זה יגרום להם לשים לב.‬
‫אני לא יודע למה זה גורם לי… אושר.‬
‫זו פשוט הרגשה טובה.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫אתה יודע, אני חושב שהאסון האהוב עליי הוא…‬
‫שריפות.‬
‫הן כל כך מטהרות.‬
‫היי, תראי מה עשינו.‬
‫טוב מאוד.‬ ‫-תודה.‬
‫אתה מרגיש יותר טוב?‬
‫כן, למען האמת, כן.‬
‫אני מרגיש חיוני ומוצק.‬
‫כן, אני ממש כאן.‬
‫אולי אחר כך.‬
‫שלום.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬ ‫-באתי לשחות.‬
‫מה לא בסדר בים?‬
‫גדול מדי. אני לא יכול לשחות הקפות.‬
‫מגבת!‬
‫אתה מטפטף על הרצפה.‬ ‫שמעת מה היא אמרה, לובסטר בוי?‬
‫מגבת!‬
‫איזה זין.‬
‫האם נכנסתי לאיזה משבר אמצע החיים?‬
‫רגע, אני מקווה שאתה לא מתכנן משהו בכרתים.‬
‫ומה אם אנחנו כן?‬
‫״אנחנו״?‬
‫כן.‬
‫הוא טוב, חרוץ, והוא צייתן.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫מצאת את השעון שלך.‬
‫הוא מצא.‬
‫הוא מצא?‬
‫כל הכבוד.‬
‫בדקת מה שלום החבר שלך,‬
‫זה שלמטה שמנסה להחזיר את אשתו?‬
‫כי אתה אולי המועדף עכשיו,‬
‫אבל זה ייגמר אם הם יצליחו לצאת מהשאול.‬
‫לא נראה לי, מה דעתך?‬
‫כדאי שתפקח עליו עין. אני ממליץ.‬
‫אתה לא מנסה לזיין אותו, נכון?‬ ‫-עשה לי טובה.‬
‫אני לא מזיין משפחה.‬
‫הוא עדיין מטפטף, זאוס.‬
‫מגבת!‬
‫תודה.‬
‫אז מה זה באמת? מה קורה?‬
‫קוראים לזה עבודה, חתיכת דפק עצלן.‬
‫טוב, רק תעזוב את כרתים בשקט.‬
‫ביי-ביי!‬
‫תקשיב, ילד,‬
‫אנחנו מפציצים את כרתים.‬
‫מיד אחרי שאלך להשתין.‬
‫אמרתי לך לא לצוץ באולימפוס בלי הודעה מראש.‬
‫זה כאב!‬ ‫-תשתוק. אתה אוהב שאני מכאיבה לך.‬
‫על זאוס נאסר להיכנס לחדר השירותים של הרה.‬
‫זאוס הקדוש, אבי הכול, סלח לנו, הצל אותנו.‬
‫לא עוד רעידות אדמה!‬ ‫אני מתחננת בפניך, זאוס! בבקשה…‬
‫אבל לפעמים כשהיא בחוץ,‬ ‫הוא לא יכול לעמוד בפיתוי.‬
‫אמא שלי הפכה לדבורה! למה זה הגיע לה?‬
‫זה מעניין.‬
‫מה עוד אתה רוצה לקחת מאיתנו?‬ ‫אין לנו שום דבר אחר!‬
‫אבי, אני פשוט…‬ ‫-כל העיר נעלמה!‬
‫מה? זו לא אשמתי! לא עשיתי כלום!‬
‫…נמצא מולי, אני רק צריכה…‬
‫בסדר. חזיר, זיינתי חזיר.‬
‫אבל המשפחה שלי טבעה! איך זה נחשב?‬
‫חזיר?‬
‫כן, זה נחשב, ידידי.‬
‫ופשוט הרגתי אותו.‬
‫את אחי. בשר מבשרי.‬
‫הרגתי אותו!‬ ‫-ילד רע.‬
‫חמש שנים.‬ ‫חמש שנים, והוא מעולם לא הרים אצבע מזוינת.‬
‫אלוהים, אין כמוך.‬
‫הרה?‬
‫אתה חושב שזאוס הוא החזק?‬ ‫לא ראית למה אני מסוגלת, יקירי.‬
‫שיחת האילמים תעניק לך נחמה.‬
‫האלה הרה תנחם אותך בכאבך האנושי.‬
‫ורו.‬
‫לאן היא נעלמה?‬
‫אני יודע שאת לא יכולה לדבר, אבל…‬
‫את יודעת לכתוב, נכון?‬
‫ואם את לא יכולה,‬
‫אני חושש שאת עומדת לחוות‬ ‫המון כאב של בת תמותה.‬
‫אז, מה היא עושה?‬
‫מה היא מסתירה ממני? סתם זיונים?‬
‫או שזו מזימה?‬
‫למה היא התחילה לשקר לי?‬
‫שלום, אמא.‬
‫טוב, אולי זאת את.‬
‫הרה לא מוכנה לספר לי.‬
‫הלוואי שיכולנו לדבר.‬
‫אני לא נהנה מזה יותר.‬ ‫אני לא רוצה לפגוע באנשים.‬
‫אני לא יכול לדבר עם אבא, הוא כל כך…‬
‫אמרתי לך לכתוב.‬
‫למה את גורמת לי לעשות את זה?‬
‫חשבתי שתיבת הקול תתנוון, אבל לא כך.‬
‫זו חתיכת צרחה.‬
‫בוא, דניס.‬
‫בוא נסתלק מכאן.‬
‫זאוס, אתה פה?‬
‫זאוס?‬
‫זאוס!‬
‫מה עשית לה?‬
‫זה לא היה ברור?‬
‫למה?‬
‫היא לא צייתה לי.‬
‫כי היא שלי.‬
‫הטקיטות הן שלי.‬
‫נשבעת שבועה, זאוס.‬
‫אסור לך לגעת בהן.‬
‫גם את נשבעת שבועה, הרה…‬ ‫-סליחה?‬
‫נשבעת לי, שבועת נישואים, שבועת נאמנות.‬
‫הקשבתי ללשונות שלך.‬
‫עשית מה?‬
‫אז אני יודע.‬
‫ומה אתה יודע בדיוק?‬
‫שאת משקרת לי, זוממת נגדי.‬
‫אני מה?‬ ‫-זה המשפט:‬
‫"סדר דועך",‬ ‫זה היה החרא על האנדרטה,‬
‫אבל "משפחה מתפוררת",‬
‫זה בגללך.‬
‫"אין כמוך. פשוט אין כמוך."‬
‫את אשתי, אחותי.‬
‫אני יצרתי אותך.‬
‫הכתרתי אותך.‬
‫וככה את מחזירה לי טובה?‬
‫הייתי ממוקד באדמה,‬ ‫בני האדם, שלב א', שלב ב', אבל…‬
‫הסכנה היתה כאן…‬
‫במיטה שלי.‬
‫אתה באמת יוצא מדעתך. אתה יודע?‬
‫הקדשתי את עצמי לך, להתקפי הזעם שלך,‬
‫לרצונות שלך, לזעם שלך ולפחד שלך.‬
‫בלעתי הכול בשבילך.‬
‫אני אוכלת את הכאב שלך.‬
‫יכולתי להשתלט על האדמה ועל השאול,‬
‫ואתה יודע שהייתי עושה‬ ‫עבודה טובה יותר עם שניהם,‬
‫אבל אתה היית זקוק לי כאן.‬
‫כעת, אתה מרוצה מהאחים המטומטמים שלנו?‬
‫כן?‬
‫פוסידון, שמסתובב על הסירה בתחתונים,‬
‫והאדס שקמל באפר שם למטה עם עקרת הבית ההיא.‬
‫הם ממלאים אותך בגאווה?‬
‫הם גורמים לעולם לעבוד כמו שאתה רוצה?‬
‫לא.‬
‫רק אנחנו מסוגלים לזה.‬
‫זאוס, יחד אנחנו יוצרים את העולם.‬
‫אנחנו כתבנו את המיתוסים‬ ‫ואת היקום כפי שמצאנו לנכון.‬
‫ובני האנוש משתחווים בפני שנינו.‬
‫עכשיו, אתה המלך, בהחלט.‬
‫אין ספק בדבר.‬
‫אבל, בשם אלוהים, אל תטעה, אני המלכה.‬
‫זו השבועה שנשבענו.‬
‫מי זה?‬ ‫-מה?‬
‫המאהב שלך.‬
‫אני מכיר אותו?‬
‫הייתי איתו?‬
‫את תיתני לו לינוק ממי הפיתול?‬
‫תהפכי אותו לעוזר הקטן שלך‬ ‫ברגע שתיפטרי ממני?‬
‫שמעתי אותך.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫מה שמעת?‬
‫איזו לשון? איזו מגירה?‬
‫תראה לי.‬
‫תראה לי, יקירי.‬
‫בוא.‬
‫תראה לי.‬
‫אם אני עומדת למשפט,‬ ‫אני רוצה לראות את הראיות.‬
‫בוא. תראה לי.‬
‫הנה.‬
‫לא.‬ ‫-הם כולם מתים, ואני…‬
‫…לא שיקר, הוא…‬
‫אני אמצא…‬
‫אמרתי לו שהיא מנהלת רומן.‬
‫זה כאן. לעזאזל.‬
‫הנה, קחי את…‬
‫איפה היא?‬
‫לא.‬
‫איפה היא?‬
‫שקט!‬
‫זאוס, רד למטה.‬
‫רד למטה.‬
‫יקירי.‬
‫רד.‬
‫שמעתי אותך.‬ ‫-באמת?‬
‫שמעת אותי?‬ ‫-כן.‬
‫ואתה בטוח לגבי זה?‬ ‫-מאוד.‬
‫ואתה חושב שזה אפשרי‬ ‫שאולי שמעת איזו אישה,‬
‫איזו אישה בת אנוש‬ ‫שהזדיינה עם מישהו בתא של טקיטה‬
‫כשהיא מפנטזת שהיא אני?‬
‫זו היית את. זה היה הקול שלך.‬
‫זאוס, אתה מושיע ושליט העולם.‬
‫אתה אהבת חיי הנצח שלי.‬
‫אני המלכה שלך.‬
‫למה?‬
‫יקירי, למה שאצטרך או ארצה יותר מזה?‬
‫הפרנויה שלך חייבת להיפסק.‬
‫אין לי סודות.‬
‫לשנינו יש מאהבים ומאהבות, נכון?‬
‫אבל אנחנו מדברים עליהם, צוחקים עליהם,‬ ‫אפילו חולקים אותם לפעמים.‬
‫אין לי סודות, יקירי.‬
‫אין שום מזימות.‬
‫יש רק אל עייף מאוד שעומד על סולם.‬
‫רד. בבקשה, רד. בבקשה.‬
‫בוא.‬
‫אני יכול לבטוח בך.‬
‫בכל ליבך.‬
‫בבקשה.‬
‫בוא הנה.‬
‫למעשים, לכל המעשים, יש השלכות.‬
‫תקברו אותה.‬
‫אפילו בשביל זאוס.‬
‫- חלק שלישי‬ ‫המתים -‬
‫שלום?‬
‫מישהו יכול לעזור?‬
‫לאן הוא הלך?‬
‫אני לא יודעת. אתה חושב שהוא אחד מהם?‬
‫אני לא יודע.‬
‫יש כאן כל כך הרבה אנשים.‬
‫מה הם עשו?‬
‫שלום?‬
‫בבקשה תעזרו לי!‬
‫זה הוא.‬ ‫-שלום?‬
‫מי זה?‬
‫כאן.‬
‫אני מצטער על מה שעשיתי למונומנט.‬
‫תעזור לי.‬
‫בבקשה תעזור לי.‬
‫כן.‬
‫אתה לא אמור להיות כאן, נכון?‬
‫תן לי לעזור לך.‬
‫זהו.‬
‫אין צורך לפחד יותר.‬
‫אני מצטער.‬
‫רידי?‬
‫רידי, את שומעת אותי?‬
‫אתה קרוב מאוד.‬
‫כן, מצטער.‬
‫קדימה, בואי נלך מכאן.‬
‫זין.‬
‫את בסדר?‬
‫כן. אני בסדר גמור.‬
‫טוב.‬
‫למה הם שם, קנאוס?‬
‫האישה הזאת עברה דרך המסגרת, והבחור…‬
‫הבחור שעקבנו אחריו, מה האדס עשה לו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫מה קרה לך שם?‬
‫אני…‬
‫זה היה…‬
‫הרעש הזה, הוא הכאיב לי, כשהאדס נגע בו.‬
‫לא שמעת את זה? לא הרגשת כלום?‬
‫כלום.‬
‫ממש כלום.‬
‫מה?‬
‫אני לא יודע למה.‬
‫הוא ידע בקרוב.‬
‫קמט מופיע, סדר דועך,‬
‫משפחה מתפוררת וכאוס מולך.‬
‫מה עשיתי?‬
‫הוא עשה מה שזאוס אמר לו לעשות.‬
‫זו הטרגדיה של האדס.‬
‫קנאוס ורידי חייבים לבטל את מעשיו.‬
‫זה החדר שלי, אז…‬
‫זו הטרגדיה שלהם.‬
‫את בטוחה שאת בסדר?‬
‫אני יכול להיכנס ולשבת איתך קצת.‬
‫לא.‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫כן. אוקיי, בטח.‬
‫תודה.‬
‫לילה טוב.‬
‫כן, לילה טוב.‬
‫האהבה היא הטעם לכל דבר.‬
‫אבל לעתים קרובות היא גם הבעיה.‬
‫מוכן?‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬