Sí!
Hola.
Com els va?
Ja saps, a Orfeu i al teu marit.
Estàs bé?
Ves-te'n a la merda!
Hola. Ho està aconseguint. El teu amic va per bon camí.
Ha travessat l'Estix, collons.
LA CAVERNA, L'ESTIX, L'ERM, L'INFRAMON
Me'n dones?
Ho sento.
No passa res.
Sempre oblido que quan ets mort, ja no tens aquestes necessitats.
Falta molt per arribar?
Què tens, cinc anys?
Bé, aviat necessitaré beure alguna cosa.
Ja.
Hem arribat.
On hem arribat?
A la prova final.
L'erm.
Et deixo aquí.
- Em deixes? - Ho sento.
Has de fer aquesta part sol.
Quina és la prova?
No ho sé.
Mai ningú havia arribat tan lluny.
Bé, llavors continuo caminant?
- Per allà? - Sí.
Bona sort.
Espera! Merda, grà…
Gràcies.
Els desafio. Desafio els déus.
- No puc dormir. - Jo tampoc.
No puc oblidar aquell lloc i el que Hades ha fet…
Puc entrar?
Sí, esclar.
És la teva mama?
Sí.
Jo he estat pensant en la meva.
Es va fer tàcita als meus cinc anys.
Caram.
Es va tallar la llengua per entregar-se a Hera.
Quin honor, oi? Servir els déus.
Jo no ho podia acceptar.
Els maleïa cada nit.
Potser per això he sentit tant dolor allà.
És per als qui deshonren els déus.
En aquest cas, jo també l'hauria sentit.
Vaig deshonrar els déus.
Com?
Vaig canviar.
Bé, jo diria que vaig esdevenir jo mateix.
- Però les amazones no ho van veure així. - Amb compte.
Quan els nois són majors d'edat, han de marxar.
Si algun dia tornen, els executen.
Acabaven d'expulsar el meu millor amic.
Era l'únic que sabia com em sentia.
Cenis!
Leos?
No hauries de ser aquí.
Vull tornar a casa, Cenis.
És insuportable.
Si et troben, et mataran.
Ara ets un home. No et pots quedar aquí.
Quan els parlaràs de tu?
Ho vas prometre, Leos.
Emporta't això.
El sol pica.
Has de marxar.
Per aquí!
Ves-te'n.
No ho diguis a ningú.
O te n'hauràs d'anar.
Leos!
Tots dos sabíeu les normes.
Cap home, Sofi.
Cap home.
Cenis…
ets carn de la meva carn, sang de la meva sang.
Et conec.
M'entens?
Fa uns anys, pensava que era una etapa.
La forma no encaixa amb el contingut.
No trobes?
- Què vols dir? - Ja ho saps.
Has de marxar.
No, no vull marxar.
Soc una amazona.
- No ho pots ser. - Però ho soc.
Tinc una amiga a Creta que t'ajudarà.
Per cert, el masculí del teu nom seria Ceneu.
Però en pots escollir un altre.
M'odies?
Al contrari.
La profecia de la meva mama predeia que jo seria un nen.
En néixer jo, es va sentir alleujada.
Va pensar que era un error.
Però les profecies mai s'equivoquen.
Jo també maleïa els déus.
Encara ho faig.
Els humans es fan coses horribles en nom de l'Olimp,
però crec que no importem gens als déus.
La meva mare m'estimava. N'estic segur.
Però em va trair per ells.
A la merda els déus.
Ho dic de debò.
Els odio.
Jo també.
Ho sento. Jo…
Aigua…
Necessito aigua.
Merda!
No.
Vinga.
- Sense corbata. - Posa-te-la.
Així et prendrà seriosament.
Creu-me, explicar-l'hi és el correcte.
N'hi ha moltíssims, Persèfone.
Es podria trencar.
Tot es podria trencar, no només aquí baix.
L'Olimp, la Terra… Tot es podria esfondrar.
El No-res no n'havia d'acollir tants.
Per això el Marc ha fallat.
I per això recorrerem a Zeus.
Com he deixat que això passi?
Feia molt temps que no hi baixava. No en volia saber res.
Avui això s'ha acabat.
Ara mateix ens n'estem ocupant.
Amor, confia una mica en tu mateix.
No ets un dels seus aplegapilotes.
Ets el seu germà.
Ets el déu de la mort.
A qui escoltarà si no?
Fes el favor de beure l'aigua del Meandre.
A aquestes altures, és grosser.
Així m'agrada.
Com estàs? Com van les fases?
S'han acabat.
Els humans no són el problema.
He d'arribar a l'arrel.
Crec que he de destruir les Moires.
Si ho faig, destruiré la meva profecia.
Per què…?
Això voldria dir que destruiries…
Podries destruir el món sencer.
Et podries destruir tu mateix.
Ja ho sé.
La qüestió és que la profecia
no va predir que esdevindries immortal.
No va predir que governaries l'univers
i crearies l'Olimp.
Això és perquè ja l'has superat.
Ja no té cap sentit, tret del que insisteixes a donar-li tu.
Que interessant.
¿Saps que hi ha humans a la Terra
menys lligats a la seva profecia que tu?
Com qui?
Com el president Minos de Creta, que la desafia cada dia.
Sí. Espera. Parles del fill? Del Minotaure?
Sí, ell ha eludit el seu destí.
S'escaparà, el matarà i la profecia es complirà. Només l'ha retardat.
Només l'ha…
Un moment. Quina bona idea. És la resposta.
I si fem que Minos mati el seu fill?
Que defugi la seva profecia. Sí, escolta'm.
Si un ésser humà ordinari aconsegueix defugir el que està escrit,
llavors jo podré oblidar el que van escriure sobre mi.
És una bona idea.
Jo diria que és excel·lent.
Ceneu?
Sí?
Què és el que més enyores d'estar viu?
Déu meu, tot…
Has d'escollir. Què és el que més enyores?
L'olor de les plantes quan les regues de nit i fa calor.
Tenia un balcó diminut en el meu pis.
El vaig omplir de testos amb herbes i flors.
Al campament de les amazones no creixia res,
però allà sí.
I tu?
Què trobes a faltar?
Ara mateix?
- No gaire cosa. - Au va.
No, ho dic de debò.
Saps, Orfeu vivia tan intensament que sentia pels dos.
Mai em vaig sentir així en vida.
Digue'm…
què diu la teva profecia?
No.
Au va! No soc la Prue.
D'acord.
Aflora una línia, l'ordre degenera,
cau la família i el caos impera.
No és gran cosa, oi?
Com t'he dit, vaig creuar una línia.
Vaig canviar el meu cos.
Vaig canviar l'ordre.
Vaig destruir la meva família.
I vaig portar el caos.
Què?
És igual que la meva.
És impossible.
Està prohibit parlar de profecies. Els aplegapilotes que queden ja ho saben.
- On és? - Ha anat a veure Prometeu.
No estàs tipa de tantes collonades?
No podem fugir de tot això?
- Potser. - Ets aquí!
Tinc una feina per a tu.
- Per a mi? - Sí!
- Digues a Minos, de Creta… - Zeus!
Zeus!
Necessito parlar amb tu.
Què coll…?
- Què volen? - No en tinc ni idea.
Persèfone, tant et costa posar-te una mica de color?
- Hem de parlar. - És mal moment.
- Estem ocupats. - Ara, Zeus!
Calma, col·lega.
Això us afecta a tots. Escolteu-lo.
- Sí, és cert. - Sí.
- Entesos. - Podem entrar a casa?
Hi ha molta llum.
No.
Digue'm.
Què significa ara?
Si la compartim, a quina família es refereix?
Vaig conèixer una dona el meu últim dia.
Crec que sabia que jo moriria.
Avui és el dia.
Crec que la meva mare també. Per això em va escriure la profecia.
Diria que les nostres profecies estan relacionades amb aquell lloc.
Mai ningú ha parlat d'un altre lloc a l'inframon.
Mai. Ni a l'escola ni al temple…
Només ens parlaven de la renovació.
Hades va construir el Marc perquè ens renovéssim.
No fotis.
Mentides!
Hades ens va regalar el Marc.
La gent dedica la seva vida als déus per poder renovar-se,
perquè la següent vida sigui millor.
I si no hi ha una altra vida?
I si tots els qui travessen el Marc acaben en aquell lloc?
Ens roben les ànimes!
- Crec que tot és mentida. - Ningú es renova?
I la família que podria caure…
És la dels déus.
Bingo.
- On s'ha fumut? - Zeus, és aquí.
- Què? - A aquesta banda.
No apareguis d'aquesta manera. Va, afanya't! Prou!
Toca el dos!
- Gràcies. Serviu-vos. - No, gràcies.
No hi ha aigua del Meandre?
No. Avui només tenim suc.
Vinga. Endavant, Hades.
Zeus…
T'estimo.
D'acord.
El que et diré és per protegir-te. Ho entens?
T'has fotut a Alcohòlics Anònims?
Calla, deixa'l parlar.
Crec que tens raó.
Crec que la profecia és real i estàs fent que es compleixi.
Hades, per l'amor de déu.
Ahir vaig haver de baixar al No-res.
- Per? - Una ànima es va escapar.
El Marc no va funcionar i ell estava… Bé, estava inacabat.
- Va fer una extracció manual. - Sí.
- A l'antiga. - Ja havia passat?
No, però n'hi haurà més.
És un senyal que l'inframon no suporta la pressió que li poses.
Això no passaria si fessis la teva feina. Però no m'escoltes, tu…
Zeus, si us plau! Obre els ulls!
Ets així des que érem petits.
No vols escoltar ni rebre consells,
i quan tot se'n va en orris, busques un culpable.
Aquesta vegada no seré jo, queda clar?
Em vas dir que construís el Marc.
Zeus, hi ha massa ànimes travessant-lo.
I crec que això ho desestabilitza tot.
- Què creus que passarà a llarg termini? - Què?
T'ho ensenyaré. Mira.
Li traiem tot el suc.
Sí, li traiem tot el coi de suc, oi?
- Ai mare, és una metàfora? - L'espremem sense parar…
I cap d'elles torna a la Terra.
Això no té temps ni espai per desintegrar-se.
Això al final es trenca.
I què farem quan s'acabin?
És impossible. No ens podem quedar sense ànimes.
Com ho saps?
Perquè soc el rei dels maleïts déus.
Sou aquí per mi.
Zeus, hem de començar de zero.
Hem de tornar a fer-ho com abans i permetre un mínim de renovacions
per la seguretat i la preservació de tots nosaltres.
Ni parlar-ne.
De què tens por?
Estàs paranoic, com el papa.
Hades, mira't, estàs xop de suor.
Estàs vermell. Tens calor?
Sí, fa calor.
Doncs fes un capbussó.
- Fica't a la piscina. - No, estic bé, gràcies.
No era un suggeriment. Fica-t'hi.
No, no ho facis…
Què has dit? Què ha dit?
D'acord. Nedaré.
- Ho faré. - Odies nedar.
Odies nedar. No cal que ho facis.
Sí.
- Convenç-lo. - Zeus.
Així.
Molt bé.
- Està bona? - Sí, gràcies.
Mira, la mama ho aprova, oi?
No et tinc por, Zeus.
- Hauries. - Doncs no.
Malgrat que sembla que intentis comportar-te com el nostre pare.
Què collons…?
Mira't ara.
Ho vas fer. Vas destruir el papa.
No et converteixis en ell. M'has d'escoltar.
D'acord, i què dius exactament?
Hi ha forces superiors a nosaltres.
Encara que no t'agradi, saps que és cert.
Crec que la profecia és un advertiment.
No és massa tard.
Has de restablir el Marc, Zeus.
No es va crear per absorbir totes les ànimes.
Si no ho fas per protegir la família, ho faré jo.
Si us plau.
- Només intento ajudar. - No és cert.
Intentes destruir-me. Tu vols governar.
- Què? - Sí.
- Ets una ratota ambiciosa. - Zeus.
- Això ets. - Zeus.
Mai t'ha agradat ser el déu de la mort, sempre n'has volgut més,
però ets un nyicris, Hades.
Estàs on has d'estar, enclotat en la foscor!
Si no hi ha renovació, demostrem-ho.
- Tornem a aquell lloc? - En absolut.
Sí, hi tornem i…
Prue. Hola.
- Ceneu. - Passa res? Quina hora és?
Hora de treballar. T'hauries d'afanyar.
Volia parlar amb tu del que va passar anit.
- Lamento haver insistit en la profecia. - No passa res.
No vull que afecti la nostra amistat.
De debò, Prue, no passa res.
No et vas perdre gaire cosa en marxar.
L'Adrian va plorar una mica.
On vas anar?
Aquí.
Riddy.
Hola, Prue.
Has passat la nit aquí?
No estaves casada?
Estic morta.
Val més que vagi a la feina.
Ets un bon noi, Ceneu.
La feina.
- És la solució. - Què?
Anem al riu Leteu
i impedim que la gent travessi el Marc.
Collons.
Collons!
Hades, desperta't.
No em deixis amb aquells voltors. Desperta't.
Està respirant!
Està respirant.
Esclar que respira, no l'he matat.
Però ho podria fer, Persèfone.
Així que val més que t'asseguris que no torni a fer aquestes collonades.
No tocarem el Marc, i vosaltres us ocupareu del No-res.
És la vostra feina!
Bé.
Vine amb mi.
El destruiré, Hera.
Juro que trobaré la manera.
Què cony està passant?
Es comportava com un imbècil.
Un cabró.
És el nostre germà.
Es recuperarà.
Escolta, Minos…
Què li passa?
- Digue-li que mati el seu fill. - Què? Per què?
Perquè tothom pensa que no estic relaxat.
I veure que una profecia no es compleix m'ajudarà a relaxar-me.
D'acord.
- Esclar. - Sí.
Ho veurem en directe.
Prepararé un xai.
Salmó per a tu.
Però no el pots ajudar.
Ho ha de fer sol.
Ho farà.
Sí!
Llavors, segur que pot?
Si l'ajudo, pot matar el primogènit, el seu fill, el Minotaure?
Pensava que Zeus t'havia demanat que no l'ajudessis.
Ni tan sols recordo la seva profecia. I tu?
- No. - Cloto?
No.
N'escrivim moltes.
Això ajuda?
Gràcies.
La recordo. "La teva fi comença al llit conjugal.
El primer fill que respiri per a la teva vida serà letal." Fa gràcia.
Bé…
Endavant, com vulguis.
Que quedi clar,
Minos pot matar el seu fill.
Sí.
Llavors la gent pot defugir les seves profecies?
De tant en tant.
Yassas.
Hades té raó, Zeus. Et comportes com Cronos.
No soc com el papa.
Però viu en tu.
No siguis el que vas jurar que no series mai, Zeus.
Ha arribat el moment de dir-vos la veritat
sobre com es van crear els déus.
Zeus odiava el seu pare. Tots l'odiaven.
Així que, un dia, després d'anys de turment,
Zeus el va matar.
El va atacar amb tanta violència, passió i fervor,
que va succeir una cosa extraordinària.
En el moment que Cronos va morir,
Zeus va absorbir l'ànima del seu pare.
Es va convertir en part d'ell.
Li va donar poder.
I aquell poder era embriagador.
En volia més.
Zeus va trigar anys a descobrir com ho havia fet.
I llavors ho va tornar a fer.
I un altre cop.
Al final, Zeus es va cansar de matar tant,
i llavors va inventar el Marc.
No per renovar les ànimes humanes, sinó per recol·lectar-les…
i liquar-les.
Es va industrialitzar i potabilitzar el procés.
Els déus les beuen per ser immortals.
Per tant, cal preservar la mentida…
mantenir els mites…
i distreure els humans.
Zeus depèn d'això.
De la distracció.
T'acompanyo a veure Minos.
Perquè ho ha d'aconseguir, Posidó.
President Minos.
La teva reina, Hera d'Olímpia.
No sé com expressar-li, senyora,
com d'honrat em sento d'estar en la seva presència.
Sí, calla, Minos. Ja n'hi ha prou.
Els puc oferir alguna cosa?
Prou!
A què dec l'honor, senyora?
El teu fill, Glauc.
L'has de matar.
- Però… - Sí.
És el meu fill.
El tens en una masmorra.
Perquè no el vaig poder matar. No puc.
Hera, si us plau.
Senyora, vostè ho ha d'entendre.
De debò? Per què ho hauria d'entendre?
Perquè és mare.
No?
El mataràs.
I si t'hi negues, cosa que no faràs,
o si fracasses, que no pot passar,
m'emportaré la teva filla
i la faré patir de maneres que ni imagines.
Queda clar?
Però com el mataré? La meva profecia…
Et protegirem.
Parlant de fills, això ho va fer un dels meus.
Ves a vestir-te, va.
Què?
- I si no funciona? - Funcionarà.
Has vist les Moires. Tot tornarà a la normalitat.
- I si Zeus em fereix? - No ho permetré.
Com penses aturar-lo? No el pots controlar.
Ni tan sols em deixes follar amb tu sense la tropa de mudes.
T'aterreix.
Vine amb mi.
Hola.
Et conec?
No.
És aigua?
Sí.
És real?
En vols?
Sí.
Sí, si us plau.
Gràcies.
Però abans t'he de dir una cosa. La lletra petita.
Si la beus, no podràs recuperar la teva dona.
Espera.
- Què? - Has d'elegir.
Però…
On és ella?
Quant falta?
M'estic morint.
Ja.
Si us plau!
No t'ho impedeixo.
Beu-la.
Merda.
Val més que no moris aquí.
Per a tu.
Endavant.
Salva't.
M'estimo més morir intentant salvar-la.
Enhorabona.
Ho has fet!
Què?
L'has elegit a ella.
Ves a buscar-la.
CENTRE PER ALS CASOS NO RESOLTS
PRINCIPI, FI
Ho ha fet bé, oi?
Perdona.
Perdona!
Qui ets?
Ho sento, és que…
Ets un cas no resolt?
On tens l'uniforme?
No, no soc mort.
Soc viu.
Busco la meva dona.
Es diu Eurídice.
Riddy.
Ets el marit de la Riddy?
La coneixes?
Em pots portar a ella?
Sí, esclar.
Anem al riu Leteu. Sigui el que sigui, ho farem junts.
Entesos?
Si és la Prue, juro per déu que…
Riddy.
No fotis.
Hòstia. Vinga!
Déu meu.
Mata'm. Màquina de merda. Què?
Genial. Què vols?
Hi ha un mortal viu a l'inframon.
Aquí, a l'Asfòdel.
Això no és bo, Patricia.
Això no és gens bo.
Parlo amb el meu oncle?
Sí. És una bona idea.
Fem-ho.
El pots cuidar, si us plau?
Només serà una nit.
Vamos, Patricia.
De qui és el vaixell?
- Ja t'ho he dit. Del meu oncle Pete. - És preciós, oncle Pete.
Treu-te les sabates!
Hòstia!
Fot el camp!
Deixa'm!
No em toquis!
- Hola? - L'home de la marca és aquí.
Ja ho sé.
Prometeu va dir la veritat.
Passarà, oi?
Per fi algú tornarà.
És possible.
Sí.
És possible.
Subtítols: Tulio Labadie