Jo!
JESKYNĚ
Čau!
Jak jim to jde?
Orfeovi a tvému manželovi.
Jsi v pohodě?
Naser si!
Ahoj, tomu tvýmu to fakt jde. Vede si skvěle.
Ty vole, on fakt překročil Styx!
START – CÍL JESKYNĚ – STYX – PUSTINA – PODSVĚTÍ
Můžu se napít?
Promiň.
To nic.
Zapomínám, že po smrti už toho člověk tolik nepotřebuje.
Už tam budeme?
Copak je ti pět?
Brzo… se už fakt budu muset něčeho napít.
Tak jo.
Jsme tady.
Kde přesně?
U tvojí poslední zkoušky. V pustině.
Teď je to na tobě.
- Vy mě opouštíte? - Promiň.
Tohle musíš zvládnout sám.
Co je to za zkoušku?
Nevím.
Takhle daleko se ještě nikdo nedostal.
Takže… mám prostě jít dál?
- Tudy? - Jo.
Hodně štěstí.
Počkejte! Chci vám po…
Děkuju.
Vzpírám se jim. Vzpírám se bohům.
- Nemůžu spát. - Ani já ne.
Musím myslet na to místo a na Háda…
Můžu dál?
Jo, klidně.
To je tvoje máma?
Jo.
Taky na tu svoji dost myslím.
- Když mi bylo pět, stala se tacitou. - No teda.
Nechala si vyříznout jazyk a oddala se Héře.
Velká čest, co? Slouží bohům.
Nikdy jsem se s tím nesmířila.
Každou noc jsem je proklínala.
Možná proto mě to tak vzalo.
Posílají tam ty největší hříšníky.
V tom případě bych to cítil i já.
Protože jsem zneuctil bohy.
Čím?
Změnil jsem se.
Nebo jsem se spíš… stal svým pravým já.
- Amazonky to ale viděly jinak. - Hezky opatrně.
Když kluci dospějou, musí opustit kmen.
A pokud se někdy vrátí, popraví je.
Můj nejlepší kámoš musel odejít.
Byl jediný, kdo chápal, jak se cítím.
Kainido!
Lee?
Vůbec bys tu neměl být.
Chci se vrátit domů, Kainido.
Hrozně se mi stýská.
Jestli tě najdou, zabijou tě.
Je z tebe muž, už nemůžeš zpátky.
Kdy se jim s tím svěříš ty?
Něco jsi mi slíbil, Lee.
Tumáš, dneska dost praží.
Musíš odejít.
Tady jsme!
Běž.
Jestli tu chceš zůstat, nikomu to neříkej.
Lee!
Pravidla jste znali.
Žádní muži, Sofie.
Žádní muži.
Kainido…
jsi moje vlastní krev… moje všechno.
Znám tě.
Rozumíš mi?
Myslela jsem, že z toho vyrosteš.
Tvoje podoba ale opravdu neodráží, co je uvnitř.
Že ne?
- Jak to myslíš? - To moc dobře víš.
Musíš odejít.
Ne, nikam nechci.
- Jsem Amazonka. - To nejde.
Jsem.
Moje známá na Krétě ti pomůže.
Jako kluk by ses mimochodem jmenovala Kaineus.
Samozřejmě si můžeš vybrat jiné jméno.
Nenávidíš mě?
Právě naopak.
Mámino proroctví předpovědělo, že budu kluk.
Když jsem se narodil, oddechla si,
že to byl nějaký omyl.
Proroctví se ale nikdy nemýlí.
Taky jsem proklínal bohy.
Pořád to dělám.
Lidi si ve jménu Olympu vzájemně strašně ubližují.
My jsme ale bohům nejspíš ukradení.
Máma mě měla ráda. Tím jsem si jistý.
Zradila mě kvůli nim.
Bohové si můžou nasrat.
Fakt.
Nenávidím je.
Já taky.
Promiň, já…
Vodu…
Potřebuju vodu.
Do prdele!
To ne.
No tak.
To dám.
- Kravatu si neberu. - Bereš.
Chceš, aby tě bral vážně.
Věř mi, že bys mu to měl říct.
Je jich tam moc, Persefono.
Může se to sesypat.
Nejen podsvětí, ale úplně všechno.
Mohlo by to zničit Olymp i celou Zemi.
Nicota není na tolik lidí stavěná.
Proto Rám začal zlobit.
A přesně proto jdeme za Diem.
Jak jsem to mohl dopustit?
Tak dlouho jsem tam nebyl a ignoroval ji.
A dneska to změníš.
Začneme to řešit. Tady a teď.
Věř si trochu, drahý.
Nejsi žádný jeho poslíček.
Jsi jeho bratr.
Bůh smrti.
Komu jinému by měl naslouchat?
Vypiješ si tu zasranou vodu, nebo ne?
Je to od tebe fakt nezdvořilý.
No konečně.
Tak jak se máš? Jak postupuje plán?
S tím už jsem sekl.
Problém není ve smrtelnících.
Musím se dopracovat ke zdroji.
Asi budu muset zabít Moiry.
Abych zvrátil svoje proroctví.
Proč bys…
Kdybys je zabil, mohl bys…
Mohl bys tím zničit celý svět.
Včetně sebe.
Já vím.
Pamatuj, že to proroctví
nepředpovídalo, že dosáhneš nesmrtelnosti,
staneš se vládcem celého světa
a stvoříš Olymp.
A to proto, že ses nad něj povznesl.
Ztratilo svůj význam.
Jenom ty se ho pořád snažíš držet.
Na tom něco bude.
Víš, že některé smrtelníky
jejich proroctví svazuje míň než tebe?
Koho třeba?
Prezidenta Mínóa z Kréty.
- Vlastně mu přímo vzdoruje. - No jo.
Počkej. Teď mluvíš o tom jeho synáčkovi? O Mínótaurovi?
Jo, vyhnul se svému osudu.
Ne, ten kluk jednou zdrhne a zabije ho.
Akorát to oddálil.
Jenom…
Právě mě něco napadlo. Už to mám.
No jo. Co kdybychom Mínóa donutili, aby svého syna zabil?
Potom to proroctví zvrátí. Poslouchej.
Pokud se obyčejný smrtelník dokáže vzepřít osudu,
budu na to svoje proroctví moct v klidu zapomenout.
Dobrý nápad.
Víc než dobrý.
Kainee?
No?
Co ti na životě chybí nejvíc?
Panebože. Všechno.
Musíš si vybrat. Co ti chybí nejvíc?
Ta vůně, když za teplého večera zalíváš kytky.
Měl jsem byt s malým balkonem. Nakoupil jsem si plno květináčů
s bylinkama a kytkama.
U Amazonek nikdy nic nevyrostlo,
ale u mě doma se jim dařilo.
Co ty?
Co nejvíc chybí tobě?
Teď?
- Nic moc. - No tak.
Ne, myslím to vážně.
Orfeus vždycky… všechno prožíval za nás oba.
Takhle jsem se nikdy necítila.
Takže co stojí ve tvém proroctví?
Ne, ani náhodou.
No tak! Nejsem Prue.
No dobře.
Linie vyvstane, řád zchřadne,
rod padne a chaos vše ovládne.
Nezní zrovna nejlíp, co? To, co jsem udělal, bylo přes čáru.
Změnil jsem svoje tělo,
porušil řád věcí,
zničil svoji rodinu
a přivodil chaos.
Co je?
Moje zní stejně.
To není možné.
Zakázala jsem poslíčkům zmiňovat „proroctví“.
Těm, které ještě nezastřelil.
- Kde vůbec je? - Šel za Prométheem.
Neunavuje tě to už?
Nemůžeme prostě někam utéct?
- Možná. - Tady jsi!
Mám pro tebe práci.
- Pro mě? - Jo!
- Řekni tomu svému Mínóovi… - Die!
Die!
Musím s tebou mluvit.
Co to sakra…
- Co tu chtějí? - Nemám tušení.
Vím, že řídíte podsvětí, ale trochu barvy by ti neublížilo.
- Musíme si promluvit. - Jdete nevhod.
- Zrovna něco řešíme. - Hned, Die!
Klídek, brácho.
Týká se to vás všech, tak poslouchejte.
- Přesně tak. - Dobře.
- Tak fajn. - Můžeme jít dovnitř?
Dost tu paří.
Ne.
Mluv.
LINIE VYVSTANE, ŘÁD ZCHŘADNE, ROD PADNE A CHAOS VŠE OVLÁDNE.
K čemu nám teď je, že máme stejné proroctví?
Co má být ten „rod“?
V den svojí smrti jsem potkala nějakou ženskou.
Podle mě… věděla, že umřu.
Nadešel váš den.
I máma to nejspíš věděla. Proto mi to proroctví napsala.
Myslím, že se nějak týká toho místa.
Nikdo nám neřekl, že v podsvětí něco takového je.
Ani ve škole, ani v chrámu.
Jo, vždycky mluvili jen o obrodě.
To je Hádův dar. Kvůli obrodě postavil Rám.
A do prdele.
Lži!
Hádes nám daroval Rám.
Lidi zasvěcují životy bohům právě kvůli obrodě.
Aby se v tom příštím měli líp.
Co když nás žádný nečeká?
Co když všichni, kdo projdou Rámem, skončí na tom místě?
Kradou nám duše!
Celé je to lež.
Žádná obroda neexistuje?
Takže ten rod, co padne, jsou…
Bohové.
Trefa.
- Kde sakra vězí? - Die, tady je.
- Co? - Otoč se.
- Die. - Hej! Nemůžeš mě takhle děsit.
Tak dělej! Honem!
A padej!
- Díky. Poslužte si. - Ne, děkuju.
Meandr nebude?
Ne, dneska… dostanete jenom džus.
Tak jo, můžeš spustit, Háde.
Die…
Mám tě rád.
Aha.
Takže tě jenom chci chránit.
- Rozumíš? - Začal jsi chodit na terapii?
Sklapni. Nech ho mluvit.
Nejspíš máš pravdu.
To proroctví je podle mě skutečné a ty ho přivoláváš.
Co to plácáš, Háde?
Včera jsem musel do nicoty.
- Proč? - Protože nám utekla duše.
Rám nezafungoval, jak měl… takže jsem ho musel dorazit.
- Musel to udělat ručně. - Jo.
- Retro. - Už se to někdy stalo?
Ne, ale bude se to dít pořád častěji,
protože podsvětí nesnese všechen ten nápor.
Nebude, pokud začneš dělat svoji práci.
Ty ale místo mě posloucháš…
Prosím, Die! Vzpamatuj se!
Odmala ses vůbec nezměnil!
Vůbec si nenecháš poradit,
a jakmile se všechno posere, hodíš to na někoho jiného.
Tentokrát si to ale líbit nenechám.
Chtěl jsi, abych vyrobil Rám.
Ty nám ale posíláš až moc duší.
A úplně jsi tím narušil rovnováhu.
K čemu myslíš, že to povede?
K čemu? No?
Já ti to předvedu. Hele.
Ždímáme z nich všechen džus.
Přesně tak, do poslední podělaný kapky.
- To má být metafora? - Ždímáme a ždímáme…
A žádný se už nevrátí zpátky na Zem!
Šlupky se nestihnou rozložit,
tohle se brzo rozbije a co si počneme, až nám jednou dojdou pomeranče?
To se nikdy nestane, to nejde. Duše nikdy nedojdou.
Jak to můžeš vědět?
Protože jsem král bohů, Háde.
Jste tu jenom díky mně.
Budeme muset začít od začátku, Die.
Musíme zavést staré pořádky a dovolit alespoň základní úroveň obrody,
abychom si zachovali moc a zůstali v bezpečí.
To nehrozí.
Čeho se tak bojíš?
Jsi paranoidní jako táta.
Háde.
Podívej, jak z tebe lije.
Jsi úplně rudý. Je ti vedro?
Jo, je.
Tak si skoč zaplavat.
- Do bazénu. - Ne, to nebude třeba.
To nebyla nabídka. Dělej.
Neposlouchej ho…
Prosím? Co to právě řekla?
To neřeš, půjdu si zaplavat.
- To nic. - Plavání nesnášíš.
Tohle přece nenávidíš. Nemusíš to dělat.
Jo, přesně tak.
- Přemluv ho. - Die.
No vidíš, že to jde. Tak.
- Jak se cítíš? - V pohodě.
Vidíš, i maminka ti to schvaluje. Že jo?
Já se tě nebojím, Die.
- Měl bys. - Ale nebojím.
I když se snažíš chovat přesně jako táta.
O co se to sakra…
Jenom se na sebe podívej!
Dokázal jsi to. Svrhl jsi ho.
Tak teď nebuď jako on.
Musíš mě poslechnout.
Jasně. A co že se mi přesně snažíš říct?
Existují síly, které jsou mocnější než my.
Nemusí se ti to líbit, ale je to tak.
To proroctví je podle mě varování.
Ještě není pozdě.
Musíš resetovat Rám, Die.
Na držení všech duší není stavěný!
Jestli to neuděláš, abys ochránil naši rodinu, udělám to sám.
Prosím.
- Jenom se snažím pomoct. - To teda nesnažíš!
Pokoušíš se mě zničit. Chceš vládnout místo mě.
- Cože? - Jo!
- Jsi slizkej had. - Die.
- Rozumíš? - Die.
Vždycky sis myslel, že si zasloužíš víc než vládu nad smrtí,
a přitom jsi z nás nejslabší.
Jsi přesně tam, kde máš být. Dole v podzemí!
Musíme to nějak dokázat.
- Musíme se tam vrátit. - Ne.
Jo, musíme. Vrátíme se tam a…
Prue. Ahoj.
- Kainee. - Děje se něco? Kolik je hodin?
Čas na práci, takže by sis měl pohnout,
ale chtěla jsem si promluvit o tom včerejšku.
Neměla jsem z tebe tahat to proroctví.
To nevadí.
Snad to nijak neovlivní naše přátelství.
Vážně se nic nestalo.
No, stejně jsi o moc nepřišel.
Adrian si jen trochu pobrečel. Kam jsi vůbec šel?
Zpátky sem.
Riddy.
Ahoj, Prue.
Byla jsi tu přes noc?
Nejsi náhodou vdaná?
Jsem mrtvá.
No nic, práce volá.
Jsi hodný kluk, Kainee.
Práce.
- To je ono. - Co?
Řekneme lidem, aby nechodili skrz Rám.
Do hajzlu!
Kurva!
Probuď se, Háde.
Nenechávej mě tu s těma hyenama.
On dýchá!
Dýchá.
Jasně, že dýchá. Nezabil jsem ho.
Ale mohl bych, Persefono!
Takže se být tebou ujistím,
že si už nikdy nebude takhle vyskakovat!
Rám zůstane tak, jak je. S nicotou se nějak popasujte.
Je to vaše práce!
Tak jo.
Za mnou.
Já ho zabiju, Héro.
Přísahám, že to nějak dokážu.
Co to do tebe vjelo?
Choval se jako namyšlenej idiot. Jako kokot.
Je to náš brácha, Die.
Bude v pohodě.
- A teď ten Mínós… - Co s ním?
- Řekni mu, ať zabije svého syna. - Cože? Proč?
Všichni říkáte, že se mám hodit do klidu.
Když uvidím, jak se někdo vzepře svému proroctví, uklidní mě to.
Dobře.
- Jasně. - Jo.
Budeme to sledovat živě.
Nechám upéct jehněčí.
A pro tebe lososa.
Nesmíš mu nijak pomáhat.
Musí to zvládnout sám.
Neboj.
Jo!
Takže to není nemožný?
S mojí pomocí dokáže zabít svého prvorozeného syna Mínótaura?
Myslela jsem, že Zeus nechce, abys mu pomáhal.
Zrovna na tohle proroctví si ani nevzpomínám. Ty jo?
- Ne. - A ty, Klótildo?
Taky ne.
Píšeme jich strašně moc.
Pomohlo by tohle?
To si piš.
To si pamatuju.
„V manželském loži čeká nástraha,
první nádech dítěte zvěstuje tvého vraha.“
To bylo vtipný.
No…
Dělejte si, co chcete.
Aby bylo jasno,
Mínós může zabít svého syna?
Může.
Takže smrtelníci se můžou vzepřít svým proroctvím?
Čas od času.
Jásas!
Hádes má pravdu, Die. Chováš se jako Kronos.
- Nejsem jako táta. - Ale neseš si ho v sobě.
Nestaň se tím, kým jsi tolik pohrdal, Die.
Myslím, že nastal čas vám povědět,
kde se vlastně bohové vzali.
Zeus nenáviděl svého otce. Stejně jako všichni ostatní.
Takže ho jednoho dne po letech utrpení prostě zabil.
Vrhl se na něj tak prudce, zuřivě
a zapáleně, že se mu podařilo něco neskutečného.
V okamžiku Kronovy smrti
Zeus pohltil jeho duši.
Stala se jeho součástí.
Dodala mu moc.
Moc, která byla tak opojná,
že začal chtít víc.
Trvalo roky, než zjistil, jak to dokázal,
ale pak to udělal znova.
A znova.
Nakonec ho všechno to vraždění omrzelo,
a tak vznikl Rám.
Ten neslouží k obrodě lidských duší, ale k jejich sběru…
a zkapalnění.
Celý proces funguje jako dobře promazaný stroj.
Bohové duše pijí, aby zůstali nesmrtelní.
Proto tuhle lež musejí tolik střežit…
a zachovávat mýty…
které odvádí pozornost lidí.
Na to Zeus spoléhá.
Že nedávají pozor.
Za Mínóem půjdu s tebou.
Protože musí uspět za každou cenu.
Mínóe.
Tvoje královna, Héra z Olympu.
Slova nedokáží vyjádřit,
jaká je pro mě čest být ve vaší přítomnosti.
Jasně, my víme. Sklapni, Mínóe.
Můžu vám něco nabídnout?
Přestaň!
Co vás sem přivádí?
Tvůj syn, Glaukos.
Musíš ho zabít.
- Ale… - Jo.
Je to můj syn.
Držíš ho v žaláři.
Protože ho nedokážu zabít. Ani teď.
Prosím vás, Héro.
Vždyť mě musíte chápat, má paní.
Proč? Co bych měla chápat?
Taky jste přece matka.
Ne snad?
Zabiješ ho.
A když odmítneš, což neuděláš,
nebo selžeš, což nesmíš,
vezmu si tvoji dceru
a nechám ji zakusit muka, jaká si ani nedokážeš představit.
Rozumíš?
Jak ho ale mám zabít? Moje proroctví…
Máš naši ochranu.
Když už řešíme děti, tohle vyrobilo jedno z mých.
Běž se obléct.
Co je?
- Co když to nevyjde? - Vyjde.
Mluvil jsi s Moirami. Všechno bude jako dřív.
Co když mi ublíží jako Hádovi?
- To nedovolím. - Jak ho chceš zastavit? Neposlouchá tě.
Bez těch tvých němých zrůdiček okolo mi ani nedovolíš tě ojet.
Bojíš se ho.
Pojď se mnou.
Hej!
Ahoj.
My se známe?
Ne.
To je voda?
Jo.
Je skutečná?
Dáš si?
Jo.
Ano, prosím.
Děkuju.
Ještě než se napiješ, musím ti říct,
že když to uděláš, nikdy svoji ženu nezískáš zpátky.
Počkej.
- Cože? - Musíš si vybrat.
Ale…
Kde vůbec je?
Jak daleko mám ještě jít?
Umírám.
No jo.
Prosím!
Já ti v ničem nebráním.
Jen si posluž.
Do hajzlu.
Tady umřít nechceš.
Tumáš.
No tak.
Zachraň se.
To radši umřu. Hlavně když zachráním ji.
Výborně!
Dokázal jsi to!
Co?
Vybral sis ji.
Tak si pro ni běž.
CENTRUM PRO NEDOŘEŠENÉ
START – CÍL
Vážně se činil.
Promiňte.
Promiňte!
Co jste zač?
Omlouvám se, jenom jsem…
Jste nedořešený?
Kde máte uniformu?
Ne, já ještě nejsem mrtvý. Jsem naživu.
Hledám svoji ženu.
Jmenuje se Eurydika.
Riddy.
Vy jste Riddin manžel?
Vy ji znáte?
Vezmete mě za ní?
Jasně! Samozřejmě.
Půjdeme k Léthé a uděláme, co bude třeba. Společně.
Jasný?
Jestli je to Prue, tak se neudržím…
Riddy.
To mě poser.
Sakra.
Tak dělej!
Panebože.
Mě snad trefí šlak, krám jeden. Co je?
No super. Co chceš?
Máme tu živého smrtelníka. Tady v Asfodelu.
To není dobrý, Patricio.
Ani trochu.
Mám zavolat strejdovi?
Jo, to je skvělej nápad.
Zavoláme mu.
Pohlídáš mi ho, prosím? Jenom přes noc.
Vamos, Patricio.
- Čí je to loď? - Říkal jsem, že strejdy Petea!
Pěkná loď, strejdo Pete.
Sundej si boty!
Kurva!
Koukej vypadnout!
Pusť mě!
Nesahej na mě!
- Haló? - Je tu ten chlap s jizvou.
Já vím.
Prométheus mi nelhal.
Už je to tu, co?
Někdo se konečně vrátí.
Možná.
Jo.
Možná.
Překlad titulků: Petr Kabelka