Ja!
HULEN
Hei!
Hvordan går det med dem? Orfeus og mannen din.
Går det bra?
Faen ta deg!
Mannen din har klart det!
Han har krysset Styx.
Kan jeg få litt?
Beklager.
Det går bra.
Jeg glemmer, for når man er død, trenger man ikke ting på samme måte.
Er vi snart fremme?
Er du fem år gammel?
Jeg trenger noe å drikke snart.
Akkurat.
Her er det.
Hva da?
Din siste prøve.
Villmarken. Jeg går fra deg her.
-Går du fra meg? -Beklager.
Dette må du gjøre selv.
Hva er prøven?
Jeg vet ikke.
Ingen har kommet så langt før.
Skal jeg fortsette å gå?
-Den veien? -Ja.
Lykke til.
Vent! Takk…
Takk skal du ha.
Jeg trosser gudene.
-Jeg får ikke sove. -Ikke jeg heller.
Jeg tenker på det stedet, og hva Hades gjorde.
Kan jeg komme inn?
Ja.
Er det moren din?
Ja.
Jeg har også tenkt på min.
Hun ble taus da jeg var fem.
Wow.
Hun skar ut tungen sin og ga seg til Hera. Det er jo en stor ære å tjene gudene.
Jeg ville ikke akseptere det. Jeg forbannet dem hver kveld.
Kanskje det var derfor det var vondt der. Det er for folk som vanærer gudene.
I så fall hadde jeg også følt det.
Jeg vanæret gudene.
Hvordan da?
Jeg endret meg.
Jeg mener at jeg bare ble meg selv.
Amasonene så det ikke slik.
Når gutter blir voksne, må de forlate leiren.
Hvis de kommer tilbake, blir de henrettet.
Min beste venn hadde blitt sendt bort.
Han var den eneste som visste hva jeg følte.
Kainis!
Leos?
Du får ikke være her.
Jeg vil hjem, Kainis.
Jeg hater det.
De dreper deg hvis de finner deg.
Du er mann nå. Du får ikke lov.
-Når skal du fortelle dem om deg selv? -Du lovte meg, Leos.
Ta denne. Sola steker.
Du må gå.
Her borte!
Gå.
Aldri si dette til noen hvis du vil bli her.
Leos!
Dere kunne reglene, begge to.
Ingen menn, Sofie.
Ingen menn.
Kainis.
Du er mitt kjøtt, mitt blod, mine bein.
Jeg kjenner deg.
Forstår du?
Da du var liten, trodde jeg det var en fase.
Formen passer ikke til innholdet.
Gjør den vel?
-Hva mener du? -Du vet hva jeg mener.
Du må dra.
Nei. Jeg vil ikke det.
-Jeg er en amasone. -Umulig!
Jo!
Jeg har en venn på Kreta som kan hjelpe deg.
Guttenavnet ditt blir Kaineus, forresten.
Du kan selvsagt velge noe annet.
Hater du meg?
Tvert imot.
Mors spådom var at jeg skulle bli gutt.
Da jeg ble født, ble hun lettet.
Hun trodde det var en feil.
Men spådommene gjør ingen feil.
Jeg forbannet også gudene. Det gjør jeg ennå.
Mennesker gjør fæle ting mot hverandre i Olympens navn.
Men jeg tror ikke gudene bryr seg om oss.
Moren min elsket meg. Det vet jeg.
Men hun svek meg på grunn av dem.
Ja, faen ta gudene.
Det mener jeg.
Jeg hater dem.
Jeg også.
Beklager, jeg…
Vann.
Jeg trenger vann.
Faen!
Nei.
Kom igjen.
-Uten slips. -Med slips.
Du vil at han skal ta deg på alvor.
Det er det rette å si fra til ham.
Det er så mange av dem, Persefone.
Det kan rakne.
Hele greia kan rakne, ikke bare her nede. Olympen, jorden, alt kan rakne.
Det store intet var aldri ment for å ta imot så mange.
Det var derfor Rammen sviktet.
Og det er derfor vi skal til Zevs.
Hvordan kunne jeg la det skje?
Jeg har ikke vært der på lenge. Jeg har unngått det.
Men i dag er det slutt.
Vi tar hånd om det nå.
Kjære, ha litt tro på deg selv.
Du er ikke en av ballgutta hans.
Du er broren hans.
Du er dødsguden.
Hvem andre skal han høre på?
Kan du drikke det jævla Meander-vannet? Nå begynner det å bli frekt.
Sånn, ja.
Hvordan går det med fasene?
Ingen flere faser.
Menneskene er ikke problemet.
Jeg må gå til kilden.
Jeg tror jeg må ødelegge Skjebnene.
Fjerner jeg dem, fjerner jeg spådommen min.
Hvorfor…?
Det betyr at du kan ødelegge hele verden.
Du kan ødelegge deg selv.
Jeg vet det.
Spådommen spådde ikke at du ble udødelig.
Den spådde ikke at du ville bli hersker over alle ting og skaperen av Olympen.
Det er fordi du er et skritt forbi den.
Den har ingen annen mening nå enn den meningen du gir den.
Interessant poeng.
Det finnes mennesker på jorda som er mindre bundet av spådommen sin enn deg.
Hvem da?
President Minos av Kreta.
-Han lever i strid med sin. -Ja.
Snakker du om sønnen? Minotauros?
Ja, han har unngått skjebnen sin.
Nei, når ungen dreper ham, går den i oppfyllelse. Han har bare utsatt den.
Vent litt, jeg fikk en idé. Det er svaret.
Hva om vi får Minos til å drepe sønnen sin?
Trosse spådommen, ja. Hør nå.
Hvis et vanlig menneske kan trosse det som står skrevet,
så kan jeg glemme det som ble skrevet om meg.
-Det er en god idé. -Bedre enn god!
-Kaineus? -Ja?
Hva savner du mest med å være i live?
Alt sammen!
Du må velge noe. Hva savner du mest?
Lukten når du vanner planter om kvelden når det er varmt.
Jeg hadde en liten balkong i leiligheten, og jeg kjøpte masse potter.
Urter og blomster.
Ingenting vokste i leiren.
Men der vokste de.
Hva med deg? Hva savner du mest?
-Akkurat nå? Ikke så mye. -Kom igjen.
Nei, jeg mener det.
Du vet, Orfeus følte alltid nok for begge.
Jeg følte meg aldri slik da jeg levde.
Hva var spådommen din?
Nei, nei.
Kom igjen! Jeg er ikke Prue.
Greit.
En strek dukker opp, systemet rakner, familien faller og kaos hersker.
Ikke spesielt bra. Som jeg sa, jeg gikk over streken.
Jeg forandret kroppen min, fikk systemet til å rakne,
ødela familien min og skapte kaos.
Hva er det?
Min er akkurat lik.
Det er umulig.
Ordet "spådom" er forbudt. Jeg sa det til ballgutta. De han ikke hadde skutt.
-Hvor er han? -Han skulle treffe Prometeus.
Er du ikke lei av dette tullet?
Kan vi ikke bare rømme fra alt sammen?
-Kanskje. -Der er dere!
Jeg har en jobb til deg. Be Minos, fyren din på Kreta…
Zevs!
Jeg må prate med deg.
-Hva i huleste vil de? -Jeg aner ikke.
Persefone, ville det skadet med litt farger?
-Jeg må snakke med deg. -Det passer ikke.
-Nå, Zevs! -Hold deg i skinnet!
-Dette angår dere, så alle burde høre det. -Ja.
-Greit. -Kan vi gå inn?
Det er veldig lyst.
Nei. Fortell.
Hva betyr den da, hvis begge har den?
Hvem er "familien"?
Jeg møtte en kvinne på min siste dag.
Jeg tror hun visste at jeg kom til å dø.
I dag skjer det.
Mor visste det også. Derfor skrev hun ned spådommen min.
Jeg tror at våre spådommer har noe med det stedet å gjøre.
Ingen sa noe om et annet sted i underverdenen.
-Aldri. Ikke på skolen, ikke i tempelet. -Bare gjenfødelse.
Hades' gave til oss. Han bygde Rammen for gjenfødelse.
Faen.
Løgner!
Hades' gave til oss er Rammen.
Folk vier sine liv til gudene for å få et bedre liv neste gang.
Hva om det ikke blir en neste gang?
Hva om alle som går gjennom Rammen, ender opp på det stedet?
De stjeler sjelene våre!
-Jeg tror alt er løgn. -Ingen gjenfødelse?
Og familien som kunne falle…
Er gudene.
Bingo!
-Hvor er han? -Zevs, der.
-Hva? -Denne siden.
Ikke snik deg inn på meg sånn! Fort deg! Det holder. Ut!
-Takk. Forsyn dere. -Nei takk.
-Ikke noe Meander-vann? -Nei. Bare juice i dag.
Vær så god, Hades.
Zevs…
Jeg er glad i deg.
Ok.
Jeg sier dette fordi jeg vil beskytte deg.
-Forstår du det? -Går du på avrusning?
Hold kjeft. La ham snakke.
Jeg tror du har rett.
Jeg tror spådommen er ekte, og du oppfyller den.
Men i helvete, Hades!
Jeg måtte ned i Det store intet i går fordi en sjel hadde rømt.
Rammen hadde ikke fungert, og han var… Han var uferdig.
Han måtte gjøre en manuell ekstraksjon.
-Gammeldags. -Har det skjedd før?
Nei, men det blir flere. Det er et tegn på
at underverdenen ikke tåler denne belastningen din.
Du gjør jo ikke jobben din. Du hører ikke på meg.
Zevs, vær så snill! Ta deg sammen!
Det har vært sånn siden vi var barn! Du nekter å høre og ta imot råd.
Så fort alt går til helvete, prøver du å gi andre skylden.
Det blir ikke meg denne gangen. Forstår du?
Du ba meg lage Rammen.
Nå er det for mange sjeler som passerer gjennom den.
Jeg tror det gjør alt ustabilt. Hva tror du skjer på lang sikt?
Hva da?
Jeg skal vise deg. Se her.
Vi får jo all saften.
Ja, vi tar all den jævla saften, hva?
-Herregud. Er det en metafor? -Vi bare tar og tar…
Ingenting går tilbake til jorden lenger!
Disse har ikke tid eller plass til å gå i oppløsning.
Denne går i stykker til slutt. Og hva gjør vi når vi går tom for disse?
Vi kan umulig gå tom for disse. Kan ikke gå tom for sjeler.
Hvordan vet du det?
Fordi jeg er gudenes konge, Hades. Jeg er grunnen til at dere er her.
Zevs, vi må begynne på nytt.
Vi må tilbake til slik det var og tillate et visst fornyelsesnivå
for å trygge og bevare oss alle.
Kommer ikke på tale.
Hva er du redd for?
Du er paranoid, akkurat som far.
Hades, se på deg. Du svetter.
Du er rød. Er du varm?
-Ja, det er varmt. -Ta deg en dukkert.
-Hopp i bassenget. -Ellers takk.
Det var ikke et forslag. Hopp.
Nei, ikke gjør det.
Hva sa du? Hva sa hun?
Det går bra. Jeg skal svømme.
-Det er greit. -Du hater svømming.
Du trenger ikke å gjøre dette.
Sånn, ja.
-Overtal ham. -Zevs.
Sånn, ja.
-Føles det bra? -Helt greit, takk.
Mamma godkjenner det, ikke sant?
Jeg er ikke redd for deg, Zevs.
-Det burde du være. -Nei.
Selv om du oppfører deg akkurat som far.
Hva faen?
Se på deg nå.
Du klarte det. Du ødela far.
Bare ikke bli som ham.
-Hør på hva jeg sier. -Hva sier du, egentlig?
Det finnes krefter som er større enn oss. Selv om du ikke liker det. Det vet du.
Jeg tror spådommen er en advarsel. Det er ikke for sent.
Du må nullstille rammen, Zevs.
Det skulle aldri bare være sjeler!
Hvis du ikke gjør det for å beskytte familien, så gjør jeg det.
Vær så snill.
-Jeg prøver bare å hjelpe. -Nei!
Du prøver å ødelegge meg. Du vil herske i mitt sted.
-Hva? -Ja!
-Du er en ambisiøs, liten rotte. -Zevs.
Det er det du er. Du var aldri fornøyd med døden. Du syntes du fortjente mer.
Men du er minstemann, Hades.
Du er der du hører hjemme. Nede i mørket!
Hvis folk ikke blir gjenfødt, må vi bevise det.
-Da må vi tilbake dit. -Nei.
Jo, vi drar tilbake.
Prue. Hallo.
-Kaineus. -Er alt i orden? Hva er klokka?
Det er snart på tide å jobbe. Jeg vil snakke med deg om det i går.
Jeg burde ikke presset deg om spådommen.
Det går fint.
-Det må ikke få påvirke vennskapet vårt. -Det går bra, Prue.
Du gikk ikke glipp av mye da du dro.
Adrian gråt litt.
Hvor gikk du?
Bare hit.
Riddy.
Hei, Prue.
Har du vært her hele natta?
Jeg trodde du var gift.
Jeg er død.
Jeg får komme meg på jobb.
Du er en god gutt, Kaineus.
Jobb.
-Der har vi det. -Hva?
Vi drar til Lethe og stopper folk som skal gjennom Rammen.
Faen.
Faen!
Hades, du må våkne.
Ikke forlat meg med gribbene. Våkn opp!
Han puster!
Han puster.
Selvsagt. Jeg drepte ham ikke. Men jeg kunne gjort det, Persefone!
Så du bør sørge for at han aldri gjør noe sånt igjen!
Rammen blir som den er, og dere tar dere av Det store intet.
Det er jobben deres!
Nå,
bli med meg.
Jeg skal ødelegge ham, Hera.
Jeg sverger å finne en måte.
Hva faen er det som skjer?
Han var eplekjekk. En kødd.
-Han er broren vår, Zevs. -Og han klarer seg.
-Hør her, Minos… -Hva? Hva med ham?
-Be ham drepe sønnen sin. -Hvorfor det?
Fordi alle tror jeg er urolig.
Ser jeg en spådom bli trosset, vil jeg nok slappe av.
Ok.
-Greit. -Ja.
Vi ser det på direkten.
Jeg kan lage lam.
Laks til deg.
Men du kan ikke hjelpe ham.
Han må gjøre det alene.
Det skal han.
Ja!
Så han kan det?
Med min hjelp kan han drepe den førstefødte, sønnen, Minotauros?
Jeg trodde Zevs sa at du ikke fikk lov til å hjelpe.
Jeg husker ikke den spådommen. Gjør du?
-Nei. -Hørerøret?
Nei.
Vi skriver så mange.
Hjelper dette?
Takk.
Jeg husker den.
"Slutten for deg begynner i ektesengen. Ditt første barn som puster, dreper deg."
Vær så god, for all del.
For å være klinkende klar kan Minos drepe sønnen sin?
Han kan det.
Så folk kan trosse spådommene sine?
Innimellom.
Ha det bra!
Hades har rett, Zevs, du oppfører deg som Kronos.
Jeg er ikke som pappa.
Men han bor i deg.
Ikke bli det du sverget at du ikke skulle bli, Zevs.
Tiden er inne for å fortelle sannheten
om hvordan gudene ble skapt.
Zevs hatet faren sin. Alle gjorde det.
En dag, etter flere år med lidelser, drepte Zevs ham.
Han angrep ham med så mye vold, affekt og iver
at noe utrolig skjedde.
Da Kronos døde, absorberte Zevs sin fars sjel.
Den ble en del av ham.
Det ga ham makt, og makten ga mersmak. Han ville ha mer.
Det tok Zevs år å skjønne hvordan han hadde gjort det.
Men da gjorde han det igjen og igjen.
Og igjen.
Til slutt ble Zevs lei av å drepe,
så Rammen ble oppfunnet.
Ikke for å gjenføde menneskesjeler, men for å høste dem.
For å likvidere dem.
Hele prosessen ble industrialisert og renset.
Gudene drikker det for å holde seg udødelige.
Så løgnen må opprettholdes.
Mytene må videreføres.
Menneskene må distraheres.
Det er det Zevs belager seg på.
Distraksjon.
Jeg blir med deg til Minos.
Fordi han må lykkes, Poseidon.
President Minos.
Din dronning, Hera av Olympia.
Jeg kan ikke få sagt
hvilken ære det er å være i ditt nærvær.
Ja da, hold kjeft. Det er nok.
Vil du ha noe?
Nok!
Hva skyldes denne æren?
Din sønn, Glavkos.
Du må drepe ham.
-Men… -Jo.
-Men han er min sønn. -Du har ham i et fangehull.
Fordi jeg ikke kan drepe ham!
Hera, vær så snill.
Det er du da nødt til å forstå.
Hvorfor må jeg forstå?
Fordi du er mor.
Ikke sant?
Du skal drepe ham.
Hvis du nekter, som du ikke bør, eller hvis du mislykkes, som du ikke må,
lar jeg ditt andre barn lide på måter du ikke kan forestille deg.
Er det forstått?
Hvordan skal jeg drepe ham? Spådommen min!
Du har vår beskyttelse.
Apropos barn, denne ble laget av et av mine.
Bare gå og kle på deg.
Hva?
-Hva om det ikke funker? -Det gjør det.
-Du så Skjebnene. Alt blir normalt igjen. -Hva om Zevs skader meg?
-Jeg stanser ham. -Hvordan? Du har ingen kontroll over Zevs.
Du lar meg ikke engang knulle deg uten dine tungeløse vektere.
Du er redd ham.
Bli med meg.
Hei.
Hallo.
Kjenner jeg deg?
Nei.
Er det vann?
Ja.
Er det ekte?
Vil du ha?
Ja.
Ja, takk.
Takk skal du ha.
Det er bare én ting jeg må si.
Det med liten skrift.
Hvis du drikker det, kan du ikke få tilbake kona di.
-Vent. Hva? -Det er enten eller.
Men…
Hvor er hun?
Er det langt igjen?
Jeg dør jo.
Ja.
Vær så snill!
Jeg stopper deg ikke.
Bare drikk.
Helvete!
Du vil ikke dø her.
Sånn, ja.
Vær så god.
Redd deg selv.
Jeg vil heller dø for å redde henne.
Bra jobba!
Du greide det!
Hva?
Du valgte henne.
Gå og ta henne.
SENTER FOR DE UOPPGJORTE
Var han ikke flink?
Unnskyld meg.
Unnskyld meg!
Hvem er du?
Beklager, jeg bare…
Er du uoppgjort?
Hvorfor har du ikke på deg uniform?
Nei, jeg er ikke død. Jeg er i live.
Jeg ser etter kona mi.
Hun heter Evrydike.
Riddy.
Er du Riddys mann?
Kjenner du henne?
Kan du føre meg til henne?
Ja! Naturligvis.
La oss dra til Lethe. Dette vi må gjøre sammen.
Ok?
Hvis det er Prue…
Riddy.
Fy faen.
Faen. Bare gjør det!
Herregud.
Fy faen. Din søppelhaug. Hva?
Flott. Hva vil du?
Det er en levende dødelig i underverdenen, her i Asphodel.
Dette er ikke bra, Patricia.
Slett ikke bra.
Skal jeg snakke med onkelen min?
Ja. Det er en god idé.
La oss gjøre det.
Kan du passe på ham? Bare for én natt.
Kom, Patricia.
-Hvem sin båt er dette? -Onkel Pete, sa jeg!
Fin båt, onkel Pete.
Ta av deg skoene!
Faen!
Forsvinn!
Gå vekk!
Slipp meg!
-Hallo? -Mannen med merket er her.
Jeg vet det.
Prometeus snakket sant.
Det skjer nå, hva?
Noen skal endelig tilbake.
Kanskje det, ja.
Kanskje.
Tekst: Henrik W. Johnsen