AVUI ÉS EL DIA
Així que la teva xicota ha tornat a l'Olimp, oi?
Zeus ens ha citat per fer una barbacoa. A tu també.
- Serà divertit. - Escolta…
He de parlar amb tu sobre el que acabes de veure.
Crec que el teu pare no ho hauria de saber.
Ja, sé que no ho vols.
Et diré què n'opino.
Tots dos tenim informació de l'altre.
Informació perjudicial. Així que protegim-nos.
Si no li dius que he portat un mortal a l'inframon,
no li diré que li fots les banyes.
L'estimo.
Què?
Si l'hi dius, la perdré.
No la puc perdre.
Quant fa que l'estimes?
Des de sempre.
Què se sent?
És com tenir el cor fora del pit.
És horrible.
Jo vull això.
No l'hi diré.
T'ho prometo.
El salmó! Ara!
Poseu el televisor exactament on us he dit.
Si us plau!
Allà.
Allà no!
Allà no.
No ens podem fiar de Dionís. No siguis estúpid.
Jo confio en ell.
No tenim elecció.
Tresor, què podem fer si no?
No em diguis així.
Aquí no.
Per què no t'has adonat que era al vaixell?
No ho sé.
Déu meu…
- Val més que Minos mati el seu fill. - Ho farà.
On vas? No et moguis.
Escolta, has portat els cables?
Deixa'l.
Abandona Zeus i casa seva.
Ens emportarem les tàcites. No ens trobarà.
Aniré on tu vulguis.
Això no és casa de Zeus.
És casa meva i no em mouré d'aquí.
Hauria…
Jo hauria de ser aquí?
Sí.
Feu com si no estiguéssim aquí.
D'acord, esclar.
Com et deies?
Ceneu.
Ceneu, sí.
Orfeu.
Ja ho sé.
I tu ets Medusa, evidentment.
Sí.
Ho sento, però ho hauré de fer davant d'ells.
Ho sento.
Ai mare.
Escolta…
Sé que t'he fet mal, Riddy.
Molt de mal.
El que…
La moneda…
Sé que no ho vaig fer bé, que vaig fer una cosa terrible.
Però va ser per una bona raó.
He vingut per tornar-te a la vida, Riddy.
Podrem girar full.
Jo…
No puc tornar amb tu.
Per què no?
Perquè he de fer coses aquí.
Quines coses?
Tinc una feina.
Tinc amics.
Amics?
Però de què parles?
D'aquest estaquirot mut?
- Com dius? - Sense ofendre.
De què parla?
Riddy.
Els déus ens fan costat.
Què?
Dionís m'ha ajudat a baixar aquí.
Som col·legues. Volia que et recuperés.
Per què faria una cosa així?
Perquè creu en el nostre amor, Riddy.
Perquè es preocupava per mi, per nosaltres.
Veus això?
M'ho ha fet una Moira, Riddy.
Estava destinat.
Estàs destinada a tornar perquè estiguem junts.
T'ho juro.
És la vida, Riddy.
La vida.
Si us plau.
Sí?
Només ell?
De seguida, senyor.
Hades et vol veure.
Espera aquí.
SUPERVISORA
Te'n tornes a la Terra.
Què?
T'hem estat esperant.
Tu i qui més?
Els rebels.
Els qui veiem els déus com són realment.
Ajudaràs a salvar el món d'ell o no?
De qui?
De Zeus.
"Cau la família."
Acomiadeu-vos.
Escolteu, nois, cal que us demani que mogueu això?
On és Hades?
No és una barbacoa familiar? On és Hades? Vindrà?
No vindrà.
Va tot bé?
I aquesta tele? Veurem un Munis?
No, veurem com un ésser humà defuig la seva profecia.
D'acord. Quin programarro.
No facis broma avui.
Ho sento.
Quin ésser humà?
El president Minos de Creta.
Matarà el seu fill.
Per què?
Perquè, si no, el seu fill el destruirà a ell.
I no volem que això succeeixi, oi?
No.
Com va passar? Com es va convertir en el Minotaure?
Ari…
No. De fet, espera.
A qui va enterrar la meva mare?
El van enterrar.
No ho van fer.
Minos no li va permetre veure el cos.
Va dir que era espantós.
Ella només va veure el taüt.
I això va originar…
les figures de cera.
El volia abraçar.
Com es va convertir en el Minotaure? Digue-m'ho.
Al començament, el vam tancar
i no el deixàvem sortir, per protegir el teu pare.
Necessitava que el protegissin d'un bebè?
Dèdal.
Es passava tot el dia a les fosques.
Sense fer res.
No podíem dir el seu nom ni parlar amb ell.
Vaig intentar…
Podria haver fet més.
Mossegava els guardes que l'alimentaven.
No era un noi, era una bèstia,
però amb mi…
es comportava bé.
Crec que jo li agradava.
Va atacar uns escarcellers.
Un d'ells va perdre una orella, i l'altre, un dit.
I, un dia, va matar un home.
Quan ho vaig dir al teu pare, va quedar impressionat.
Perquè el teu germà va néixer amb una salut fràgil.
Com saps, va néixer primer i estava blau.
- Però tu… - Vaig néixer cridant.
Sí. Ja ho sé, Dèdal.
Continua. El meu pare va quedar impressionat…
Va pensar que el noi podria ser útil.
Que podria ser una arma.
I tu el vas ajudar.
Li vaig fer la màscara,
les banyes…
Tot.
Però també em preocupava per ell. Encara ho faig.
Mira, això és per a la seva cel·la.
Quan li porto menjar,
sap que soc jo pel so.
I està tranquil.
Està tranquil.
Mai m'ha atacat.
Però, quan premen el botó,
quan s'obren les portes…
de manera mecànica…
Quan sent aquell so…
El vull veure.
No, Ari. No pots.
Ja no és el teu germà.
Et podria matar.
Porta-m'hi ara mateix.
"L'ordre degenera."
Com si en necessitéssim més proves.
Compte.
- Vols un altre coixí? - No!
No puc tornar amb ell.
Crec que ho has de fer.
No, m'he de quedar amb tu per prosseguir el pla i protegir la gent.
Jo evitaré que travessin el Marc, però a tu et necessiten a la Terra.
És la teva oportunitat.
Explica el que hem vist, el que va fer Hades, com són els déus.
Ja, però com ho faig?
Calo foc als temples i cago sobre els llibres sagrats?
Estic sola.
Què puc fer?
De totes maneres, tothom travessa el Marc.
Doncs digue'ls que visquin.
- Que visquin? - Sí.
De debò, digue'ls que visquin.
Digue'ls que visquin de veritat.
No pels déus, sinó per ells mateixos.
Només tenim una vida.
Digue'ls que l'aprofitin.
Digue'ls…
No ho sé.
Digue'ls…
que les millors coses són humanes.
Tens raó.
Ho són.
Jo…
no et vull deixar.
Tornaràs.
Tard o d'hora.
I jo seré aquí.
Potser seré vella.
Això espero.
T'agradaria?
Sí.
Acosta't.
Sí, senyor.
És "senyor"? O "il·lustríssim"?
Així està bé.
Abans que res…
Merda.
Es troba bé?
Ho sento.
Com deia, abans de tot, enhorabona.
Et volia veure en persona.
Ets músic, oi?
Ho era, senyor.
Té talent.
El vaig sentir amb la meva mare en una visita. A ella li encanta.
- Gràcies, senyora. - Sí.
Bé…
Ni grans guerrers han aconseguit una gesta com aquesta.
Ningú havia arribat tan lluny per recobrar un ésser estimat. Enhorabona.
Gràcies, senyor.
Tant de bo…
Tant de bo t'hagués conegut en vida.
Amb prou feines et conec, però…
Sí.
Aniré a veure la teva mare.
Què?
Només si tu ho vols.
Sí.
Ho faries per mi?
M'encantaria.
No succeirà.
Què?
Bé, ningú torna.
Ho sento.
Esperi. No, jo…
La Caverna…
Vaig fer un tracte amb les Moires.
Com? De quin tracte parles?
Ho he aconseguit.
- He superat totes les proves. - No.
No.
L'última prova és convence'm que et permeti tornar,
però no ho has fet.
No t'emportaràs la teva dona a la Terra.
Si us plau!
Si us plau, faré el que sigui.
I si em canvio de lloc amb ella?
Serviria?
Moriries perquè ella visqui?
Sí, esclar que ho faria!
Persèfone…
És una romàntica.
La teva dona és morta.
Així que continuarà morta.
Però en honor del romanticisme…
tu també et pots quedar aquí.
És un final feliç, oi?
- Gràcies, senyor. - Sí.
Bé, ja pots marxar.
Acompanya'l.
L'has ben cagada.
Com ho hauria d'haver fet?
Millor.
Què?
Era l'ocasió d'enviar un missatge.
Com dius?
Si enviessis un mort de tornada de l'inframon,
Zeus no podria ignorar un missatge tan clar.
No, seria una declaració de guerra.
- La guerra ja ha esclatat. - Escolta.
Algunes coses han de ser sagrades. No ressuscitem els morts.
Sé que la profecia potser es compleix, però no li donarem un cop de mà.
Penso en tots nosaltres, no només en Zeus.
La resposta a la nostra situació, la solució, és en el No-res.
Ho sé. Ho pressento.
- Pensaré com restaurar les ànimes. - Què?
Les renovaré i repararé part del dany.
Escolta, vam descobrir com extreure ànimes.
Esbrinarem com enviar-ne algunes a la Terra.
Perquè tornin al sistema.
Si Zeus no ho arregla, ho faré jo!
Quan hagis descansat.
Persèfone, si us plau!
No.
Primer, descansa, recupera les forces,
i després podràs tornar al No-res.
No penso discutir-ho.
Medusa!
Porta la seva dona.
Afanya't!
Hera?
Hola.
Em preguntava si podria…
conèixer la meva mama?
M'agradaria saber quina abella és.
Esclar.
Gràcies?
Les coses aniran així, ara?
Vols negociar?
- No, només vull… - Perquè et puc fer front, Dionís.
- Sí. - I ho faré si cal.
Creu-me que ho faré.
Què?
- No sap que hem parlat? - De què parleu?
- De res. - De res.
- Què? - He preguntat de què parleu.
De res.
De res?
Sí.
Sé que penseu que m'equivoco
i que soc estúpid
per creure en la profecia.
Sé que en parleu.
Tu et sents frustrada.
Tu te'n burles.
No sé què fas tu.
No hi deus ni pensar.
Però sembla que soc l'únic que porta la càrrega
de protegir aquesta família.
I avui sou aquí,
amb mi,
així que em permetreu aquest luxe
i veureu com em tranquil·litza
i em consola
el nostre amic mortal Minos
quan mati el seu fill…
i defugi la seva profecia.
Queda clar?
Bé.
Diaca, porta'm Dèdal. De seguida.
Senyora, bona tarda.
Fes un descans, Basil. Un de llarg. Jo ens registraré.
- Però… - Marxa.
N'estàs segura?
Obre la porta.
On és?
On és Dèdal?
Bé… No el trobem.
Què? És un presoner. Com pot ser que no el trobeu?
Ho sento. L'estem buscant.
No és a casa seva ni a la cantina ni al jardí…
És al laberint?
No. Ho he mirat, ningú s'hi ha registrat.
Llavors? S'ha tornat a envolar?
- De fet, també ho hem pensat i… - Toca el dos.
Trobeu-lo!
No para de mirar aquell botó. Per a què serveix?
Per alliberar el Minotaure.
Per què no ho fa ja? No li has dit que era urgent?
Dona-li temps. Està nerviós.
Ja, com tots.
Fins i tot les Moires ho han confirmat, Zeuset.
- Et vaig dir que no em diguessis així. - D'acord.
Ho he comprovat.
Minos matarà el seu fill.
Segueix-me.
Ja gairebé hi som. És al girant.
Queda't darrere meu.
No facis moviments bruscos.
Entesos.
No…
- No! - Què?
Que comenci l'espectacle.
- Alguna cosa no rutlla. - Què vols dir?
Hem de sortir d'aquí.
A poc a poc.
Soc jo! Soc Dèdal!
Glauc!
Ets Glauc.
Soc l'Ari.
La teva germana.
La teva bessona.
Et puc treure això?
Tranquil.
Què t'han fet?
- Ari… - Qui collons és ella?
Ari, allunya't d'ell.
Allunya't.
Et farà mal.
Segur?
És un perill. És un perill per a tots.
No.
És un perill per a tu.
Ho sé, papa.
Ho sé.
La teva profecia.
Com has pogut?
Érem bebès.
Mira què li has fet.
És el teu fill!
I les figures de cera.
Les maleïdes figures de cera cada any durant 30 anys!
Mai t'he volgut fer mal.
No tenia elecció.
Esclar que en tenies.
T'hauria de fer vergonya.
El monstre ets tu, no ell.
Els déus m'ho han ordenat.
A la merda els déus!
- Calla. - Calla tu!
Està alterada.
- És meravellosa. - Aparta't, Ari!
No!
- Sí! - Sí!
Sí!
T'ho havia dit.
Òndia, quanta tensió.
- Oi? - Sí.
Vaig a…
Ara tinc gana.
Déu meu.
Sí!
Ha estat tota una remuntada, com diuen.
Li puc fer una pregunta, senyora?
Què?
Per què?
Perquè puc.
I m'agrada la teva música.
Gràcies.
Bé.
Vinga.
Ho aconseguiràs. Hi estàs destinada.
Ja n'hi ha prou!
Quan tornis, has d'explicar què has vist.
Coneixes aquell lloc?
Sí.
Es diu el No-res.
Què fan a la gent allà?
No ho sé, però si tornes a la Terra, potser ho podrem evitar.
Ja reprendreu això que teniu quan tornis a morir.
Vinga. Som-hi.
Prou!
- Riddy. - Entesos.
Vinga, no tenim temps.
Tu queda't aquí.
Ari…
Havia de desafiar la meva profecia, Ari.
Per protegir-nos.
Per protegir la família.
Ja ho pots ben dir!
Els déus ens fan costat, Ari.
És un imbècil.
Creu-me.
Parlen amb mi.
Confien en mi.
Ens espera la grandesa. La tenim a tocar.
T'ho prometo!
Em vas dir que el vaig matar.
Sé que ha estat dur,
però crec que t'ha enfortit, Ari.
El pes de la culpa. Mira't!
Se t'honrarà com et mereixes.
Sempre has estat forta.
Malgrat tot, ell era dèbil.
Com diu la teva mare, tu vas sortir cridant.
Això és bo.
Déu meu.
Què?
- Déu meu… - Què?
No fotis. T'has equivocat amb la profecia, papa.
Com?
"La teva fi comença al llit conjugal.
El primer fill que respiri per a la teva vida serà letal."
Jo vaig ser la primera a respirar!
Jo vaig sortir cridant.
Valga'm déu.
Nois?
Papa?
Crec que…
Crec que m'he enamorat.
No fotis.
Subtítols: Tulio Labadie