NADEŠEL ČAS
Přítelkyně se už vrátila na Olymp?
Máme dorazit na rodinnou grilovačku. Včetně tebe.
- To bude sranda. - Hele…
Musíme si promluvit o tom, co jsi viděl.
Podle mě by se o tom tvůj táta neměl dozvědět.
Jo, to je mi jasný.
Já to vidím trochu jinak. Oba na sebe něco máme.
Něco velkýho. Takže si musíme krýt záda.
Ty mu neřekneš o tom smrtelníkovi v podsvětí a já zase, že mu klátíš ženu.
Miluju ji.
Cože?
Když mu to řekneš, přijdu o ni.
To bych nepřežil.
Jak dlouho ji miluješ?
Odjakživa.
Jaký je to pocit?
Jako bys měl obnažený srdce.
Je to děs.
To chci taky.
Neřeknu mu to.
Slibuju.
Pohni s tím lososem!
A vy dva tu televizi dejte tak, jak jsem chtěl! No tak!
Tam.
Tam ne!
Tam ne.
Dionýsovi se nedá věřit. Nebuď idiot.
Podle mě dá.
Nemáme na výběr.
Co jiného můžeme dělat, zlato?
To „zlato“ si nech.
Aspoň tady.
Jak to, že sis ho na té lodi nevšiml?
Nemám tušení.
Bohové.
- Snad Mínós toho syna zabije. - Neboj se.
Kam jdeš? Nikam nechoď.
Hej! Máš ty kabely?
Vykašli se na něj.
Prostě z tohohle domu zdrhni.
Pobereme tacity a zmizíme mu.
Půjdu s tebou kamkoliv.
Tohle není Diův dům.
Je můj. Nikam odcházet nebudu.
Vážně…
bych tu měl být?
Ano.
Dělejte, že tu nejsme.
Jo, jasně.
Jak že se jmenuješ?
Kaineus.
No jasně, Kaineus.
Já jsem Orfeus.
Já vím.
A vy určitě budete Medúsa.
Jo.
Promiň, ale budu to muset udělat před nima.
Omlouvám se.
Proboha.
Vím, že jsem ti ublížil, Riddy.
Hrozně moc.
To, co jsem…
Ta mince…
Jasně, provedl jsem něco špatného… něco příšerného.
Ale jen proto, abych to odčinil.
Přišel jsem tě odvést zpátky mezi živé, Riddy.
Můžeme začít nanovo.
Já…
se s tebou nemůžu vrátit.
Proč ne?
Protože prostě nemůžu jenom tak odejít.
Proč ne?
Mám tady… práci.
A… kámoše.
Kámoše?
O čem to mluvíš?
Myslíš tady pana Němýho?
- Prosím? - Bez urážky.
O čem to mluví?
Riddy,
bohové stojí na naší straně.
Cože?
Dionýsos mi pomohl se sem dostat.
Spřátelili jsme se. Chtěl, ať tě přivedu zpátky.
Proč by to dělal?
Protože věří v naši lásku, Riddy.
Záleží mu na mně… na nás.
Vidíš tohle?
To mi udělala Moira, Riddy.
Je to osud.
Máš se vrátit na Zemi. Máme být zase spolu.
Přísahám.
Jde o tvůj život, Riddy.
O život.
Prosím.
No?
Jen jeho?
Rozumím, pane.
Hádes vás chce vidět.
Chvilku tu počkejte.
MEDÚSA VEDOUCÍ
Vrátíš se na Zem.
Já… Cože?
Čekali jsme na tebe.
O kom to mluvíte?
O odboji.
O lidech, kteří vědí, co jsou bohové zač.
Chceš nám pomoct zachránit svět, nebo ne?
Před kým?
Před Diem.
„Rod padne.“
Rozlučte se.
Hej, hoši. Někam ho odkliďte.
Kde je Hádes?
Měla to být rodinná grilovačka, ne?
- Dorazí? - Ne, nedorazí.
Je všechno v pohodě?
Co ta telka? Budeme koukat na zápas?
Ne, budeme sledovat, jak se jeden člověk vzepře svému proroctví.
Aha, to zní obskurně.
Na vtípky dneska nemám náladu.
Promiň.
Jaký člověk?
Prezident Mínós… z Kréty.
Zabije svého syna.
Proč?
Proč? Protože jinak ten synáček zničí jeho.
A… to my přece nechceme, že ne?
Ne.
Jak k tomu došlo? Jak se z něj stal Mínótauros?
Ari, já…
I když počkej chvilku.
Koho teda máma pohřbila? Glaukos je přece pod zemí.
Ne, není.
Mínós říkal, že by pohled na jeho tělo nesnesla.
Viděla jenom rakev.
Proto dělám…
ty voskové figuríny.
Chtěla ho obejmout.
Jak se z něj stal Mínótauros? Ven s tím.
Nejdřív ho jen drželi v žaláři,
aby nemohl ven a neublížil vašemu otci.
Bál se, že mu mimino zakroutí krkem?
Daidale.
Celé dny trávil v temnotě.
Neměl co dělat.
Nesměli jsme ho oslovovat jménem ani s ním mluvit.
Snažil jsem se…
Měl jsem se snažit víc.
Pak začal kousat stráže, co mu nosily jídlo.
Pomalu se z něj stávalo spíš zvíře. Na mě byl ale…
hodnější.
Nejspíš si mě oblíbil.
Pak napadl dva žalářníky.
Jeden přišel o ucho
a druhý o prst.
A jednoho dne někoho zabil.
Když jsem to řekl vašemu otci, oněměl úžasem.
Váš bratr se totiž narodil velice slabý.
Však víte, že přišel na svět první a byl úplně modrý.
- Zatímco vy… - Já ječela.
Jo, já vím, Daidale.
Pokračuj. Takže na tátu to udělalo dojem…
Řekl si, že by toho hocha mohl využít.
Jako zbraň.
A ty jsi mu pomohl.
Vyrobil jsem mu masku,
rohy…
i všechno ostatní.
Ale taky jsem se o něj staral. Záleží mi na něm.
Tady. Tohle je od jeho cely.
Když ho jdu krmit…
pozná mě podle zvuku a zkrotne.
Jako beránek.
Mě nikdy nenapadl.
Když se ale zmáčkne tlačítko
a dveře se otevřou…
mechanicky…
Když uslyší ten zvuk…
Zaveď mě za ním.
To nemůžu, Ari.
Už to není váš bratr.
Může vás zabít.
Vezmi mě za ním!
„Řád zchřadne.“
To zažívám na vlastní kůži.
Tumáš.
- Chceš ještě jeden? - Ne!
Nemůžu se s ním vrátit.
Zdá se, že musíš.
Ne, musím zůstat tady. Vždyť jsme o tom mluvili.
- Musíme pomoct… - To nech na mně.
Já jim ten Rám rozmluvím, ale lidi tě potřebují zpátky na Zemi.
Tohle je tvoje šance.
Musíš všem říct, co jsi viděla. Co bohové provádí.
A jak to mám asi udělat?
Mám začít pálit chrámy a srát na svatý texty?
Jsem normální ženská.
Co sama zmůžu?
Všichni stejně nakonec projdou Rámem.
Řekni jim, ať si užívají života.
- „Užívají života“? - Jo.
Myslím to vážně.
Řekni jim, ať projednou začnou opravdu žít.
Ne ve službách bohů, ale pro sebe.
Máme jenom jeden život, tak jim řekni, ať si ho pořádně užijou.
Řekni jim…
Já nevím.
Prostě že…
to nejlepší zažijou s ostatními lidmi.
No jo. To máš pravdu.
Já…
Nechci tě opustit.
Vždyť se vrátíš.
Časem.
Budu čekat.
Nejspíš zestárnu.
To doufám.
Jsi na starší?
Jo.
Pojď blíž.
Ano, pane.
Stačí „pane“? Nebo mám říkat „můj pane“?
To není třeba.
Vezmeme to pěkně popořadě.
Do prdele.
Jste v pořádku, pane?
Promiňte.
No, v první řadě ti chci pogratulovat.
Chtěl jsem tě vidět na vlastní oči.
Jsi hudebník, že jo?
Byl jsem, pane.
Je fakt dobrý.
Slyšela jsem ho na návštěvě u mámy.
Zbožňuje ho.
- Děkuju, má paní. - Aha.
No…
ani slavní válečníci nezvládli to, co ty.
Žádný smrtelník se ještě takhle daleko nedostal,
takže vážně gratuluju.
Děkuju, pane.
Kéž bychom…
se poznali ještě za života. Já…
Sotva tě znám, ale…
Však víš.
Jo.
Zajdu za tvojí mámou.
- Cože? - Pokud budeš chtít.
Dobře.
To bys udělala?
Moc ráda.
Musím tě ale zklamat.
Cože?
Nikdo se nemůže vrátit.
Promiň.
Počkejte, já…
A co Jeskyně…
a Moiry? Taková byla dohoda.
Jaká že „dohoda“?
Dokázal jsem to.
- Prošel jsem všemi zkouškami. - Ne.
Ne.
V té poslední jsi mě měl přesvědčit, abych vás nechal jít,
a to se ti nepovedlo.
Tvoje žena se na Zem nevrátí.
Prosím!
Prosím, pane. Udělám cokoliv.
Co kdybych si s ní vyměnil místo? Šlo by to?
Umřel bys pro ni?
Ano, samozřejmě!
Persefono…
Je to romantička.
Tvoje žena je mrtvá.
A mrtvá taky zůstane.
Ale pokud nedáš dopustit na romantiku…
můžeš tady zůstat s ní.
To zní jako šťastný konec, ne?
- Děkuju, pane. - No jo.
Dobře, můžeš jít.
Odveď ho.
Pěkně jsi to posral.
A co jsem jako měl dělat?
Víc se snažit.
Co je?
Co se děje?
To byla tvoje příležitost se vzepřít.
Cože?
Vypuštěním mrtvého člověka z podsvětí.
Něčím takovým bys Diovi ukázal, zač je toho loket.
Ne, vyhlásil bych mu tím válku.
- Ta už začala, Háde. - Poslyš.
Něco přece musí zůstat posvátné. Nemůžeme jen tak oživovat mrtvé.
To proroctví se možná naplňuje,
ale přece ho nebudeme urychlovat.
Myslím na nás všechny, ne jen na něj.
Řešení celé naší situace se skrývá někde v nicotě.
Tím jsem si jistý. Cítím to.
Najdu způsob, jak ty duše obnovit.
- Cože? - Obrodím je.
Zkusím jim nějak pomoct.
Zjistili jsme, jak je vysát,
tak jich pár určitě zvládneme poslat zpátky.
Zpět do oběhu.
Když to nenapraví Zeus, udělám to já!
Ale až si odpočineš.
Persefono, prosím!
Ne.
Nejdřív si lehneš, zotavíš se
a až pak si můžeš jít do nicoty.
O tomhle s tebou nehodlám diskutovat.
Medúso!
Skoč pro jeho ženu.
Rychle!
Héro?
Ahoj.
Myslíš, že bych…
mohl vidět mámu?
Povíš mi, která z těch včel to je?
Jistě.
Díky?
Takže odteď to bude takhle?
Budeš nás vydírat?
- Ne, já jen… - Protože tě klidně sejmu, Dionýse.
- Héro. - Když budu muset, udělám to.
Na to vem jed.
Cože?
- Ty jsi s ní nemluvil? - O čem je řeč?
- O ničem. - O ničem.
- Co? - Ptal jsem se, o čem je řeč?
O ničem.
Tak o ničem?
No jasně.
Vím, že se mnou nesouhlasíte.
A že mě máte za idiota, protože věřím na proroctví.
Vím, že jste to probírali.
Ty jsi z toho na prášky…
Ty z toho máš hlínu
a u tebe vlastně nevím.
Tobě je to asi jedno, ale zdá se,
že ochrana naší rodiny
padá jenom na moje bedra.
Dneska večer jste ale všichni dorazili
a jste tu se mnou,
protože… potřebuju oporu,
než najdu útěchu
a vnitřní klid při sledování toho, jak náš smrtelný přítel Mínós
zavraždí svého syna,
a zvrátí tak svoje proroctví.
Rozumíme si?
Dobře.
Přiveď mi Daidala, Diákone. Okamžitě.
Dobrý večer, madam.
Dej si dlouhou pauzu, Basile. Do systému nás přihlásím sám.
- Ale to… - Hned.
Jste si jistá?
Otevři.
Kde je?
Kde je Daidalos?
Nemůžeme… ho nikde najít.
Jak to myslíš? Je to vězeň.
Jak „nemůžete najít“?
Omlouvám se. Děláme, co můžeme.
Není ve svém bytě, v kantýně, v zahradách…
Ani v labyrintu?
Ne, do systému se nikdo nepřihlásil.
Tak kde je? To zase odletěl, nebo co?
- To nás napadlo, takže jsme… - Vypadni.
Najděte ho!
Pořád se dívá na ten knoflík. K čemu je?
Na vypouštění Mínótaura.
Tak proč to neudělá? Neřekl jsi mu, že to spěchá?
Dej mu chvilku. Je nervózní.
To my všichni.
Potvrdily mi to i samotný Moiry, Zeusíku.
- Hej, o té přezdívce jsme se už bavili. - No dobře.
Ujistil jsem se.
Mínós ho určitě zabije.
Za mnou.
Už jsme skoro tam. Je to tady za rohem.
Držte se za mnou.
Žádné prudké pohyby.
Dobře.
To ne…
- Ne! - Co?
A jdeme na to.
- Něco se pokazilo. - Jak to myslíš?
Musíme odsud zmizet.
Pomalu.
To jsem já! Daidalos!
Glauke!
Jsi Glaukos.
To jsem já, Ari!
Tvoje sestra.
Tvoje dvojče!
Dvojče.
Můžu ti ji sundat?
To nic.
Co ti to provedli?
- Ari… - Kdo to sakra je?
Běž od něj, Ari.
Honem.
Ublíží ti.
Vážně?
Je nebezpečný. Pro všechny okolo.
Ne.
Ohrožuje jenom tebe.
Já to vím, tati.
Všechno vím.
O tvém proroctví.
Jak jsi mohl?
Byli jsme jenom mimina.
Podívej, co jsi mu provedl.
Vlastnímu synovi!
A všechny ty figuríny…
Musela jsem je trpět třicet zasranejch let!
Nechtěl jsem ti ublížit.
Ale neměl jsem na vybranou.
Samozřejmě, že měl.
Měl by ses stydět.
To ty jsi tady zrůda, ne on.
Pověřili mě tím samotní bohové.
Ti si můžou nasrat!
- Buď zticha. - Ty sklapni!
To je hysterka.
- Je úžasná. - Uhni, Ari!
To ne!
Ne!
- Jo! - Ano!
Jo!
Já to říkal.
To bylo teda napínavý.
- Že jo? - To teda.
A teď…
si konečně něco dám.
Panebože.
Jupí!
Výborně.
Obrátil to fakt na poslední chvíli.
Můžu se vás na něco zeptat?
Na co?
Proč to děláte?
Protože můžu.
A taky se mi líbí tvoje hudba.
Děkuju.
Tak jo!
Šup.
To zvládneš. Je to tvůj osud.
Přestaňte!
Musíš lidem na Zemi říct, co jsi viděla.
Vy o tom místě víte?
Ano.
- Je to nicota. - Co tam těm lidem dělají?
To nevím, ale když se vrátíš, můžeme to zkusit zatrhnout.
Lézt po sobě můžete, až zase umřeš.
Teď už musíme jít.
To by stačilo!
- Riddy! - Dobře.
Jdeme. Dochází nám čas.
Ty počkej tady.
Ari…
Musel jsem se vzepřít svému proroctví, Ari,
abych nás ochránil. Udělal jsem to pro naši rodinu.
To je pašák!
Bohové jsou na naší straně.
Pablb jeden.
Je to tak!
Promlouvají ke mně. Věří mi.
Čekají nás velké věci. Co nevidět!
Slibuju!
Říkal jsi, že jsem ho zabila.
Vím, že to bylo těžké,
ale podle mě tě to zocelilo, Ari.
To břemeno viny! Jen se na sebe podívej!
Dostane se ti úcty, jakou si zasloužíš. Vždycky jsi byla silná.
On byl naopak strašný slaboch.
Jak říkává tvoje matka, ty jsi hned po narození strašně křičela.
A to je dobře.
Panebože.
Bože.
Copak?
- Panebože… - Co je?
Do hajzlu! Ty sis to proroctví špatně vyložil.
Jak to myslíš?
„V manželském loži čeká nástraha,
první nádech dítěte zvěstuje tvého vraha.“
To já se nadechla první!
Přišla jsem na svět s křikem!
To je teda zvrat.
Hej…
Tati?
Asi…
jsem se zamiloval.
No do prdele.
Překlad titulků: Petr Kabelka