‫- היום הוא היום -‬
‫אז החברה שלך חזרה לאולימפוס, כן?‬
‫זימנו אותנו. ברביקיו משפחתי. כולל אותך.‬
‫זה יהיה טוב.‬ ‫-תקשיב.‬
‫אני צריך לדבר איתך על מה שראית עכשיו.‬
‫אני לא חושב שזה משהו‬ ‫שאבא שלך אמור לדעת עליו.‬
‫כן. אני בטוח שאתה לא חושב.‬
‫אבל ככה אני רואה את זה:‬
‫יש לנו מידע זה על זה,‬
‫מידע מזיק, אז אנחנו נגן זה על זה.‬
‫אל תספר לאבא שלי שהכנסתי בן תמותה לשאול,‬
‫ואולי לא אספר לו שאתה מזיין את אשתו.‬
‫אני אוהב אותה.‬
‫מה?‬
‫אם תספר לו, אני אאבד אותה.‬
‫אני לא יכול.‬
‫כמה זמן אתה כבר אוהב אותה?‬
‫תמיד אהבתי.‬
‫איך זה מרגיש?‬
‫זה כמו שהלב שלך מחוץ לגוף שלך.‬
‫זה נורא.‬
‫אני רוצה את זה.‬
‫אני לא אספר לו.‬
‫מבטיח.‬
‫סלמון, עכשיו!‬
‫שניכם, שימו את הטלוויזיה‬ ‫בדיוק איפה שהראיתי לכם.‬
‫בבקשה!‬
‫ממש שם.‬
‫לא שם!‬
‫לא שם.‬
‫ברור שלא נוכל לסמוך על דיוניסוס.‬ ‫אל תהיה טיפש.‬
‫אני חושב שנוכל.‬
‫אנחנו חייבים.‬
‫יקירתי, מה עוד נוכל לעשות?‬
‫אל תקרא לי "יקירה".‬
‫לא פה.‬
‫למה לא קלטת שהוא בסירה?‬
‫לא יודע.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫כדאי שמינוס יהרוג את הבן שלו.‬ ‫-הוא יעשה את זה.‬
‫לאן אתה הולך? אל תלך לשום מקום.‬
‫תקשיב, הבאת את הכבלים?‬
‫תעזבי אותו.‬
‫תעזבי את זאוס. צאי מהבית שלו.‬
‫ניקח את הטקיטות, הוא לא ימצא אותנו.‬
‫אני אלך לאן שתרצי.‬
‫זה לא הבית של זאוס.‬
‫זה הבית שלי ואני שייכת לכאן.‬
‫האם אני…‬
‫אני צריך להיות כאן?‬
‫כן.‬
‫תעמידו פנים שאנחנו לא כאן.‬
‫בסדר, בטח.‬
‫איך אמרת שקוראים לך?‬
‫קנאוס.‬
‫קנאוס, נכון.‬
‫אורפאוס.‬
‫אני יודע.‬
‫ומדוזה, כמובן.‬
‫כן.‬
‫תראי, אני מצטער, אני פשוט אצטרך‬ ‫לעשות את זה מולם.‬
‫מצטער.‬
‫אלוהים.‬
‫אני…‬
‫עשיתי לך עוול, רידי,‬ ‫באמת, בצורה הכי גרועה.‬
‫מה שאני…‬
‫המטבע…‬
‫אני יודע שעשיתי דבר רע, דבר נורא.‬
‫אבל עשיתי זאת כדי לעשות דבר טוב.‬
‫באתי להחזיר אותך לחיים, רידי.‬
‫ונוכל להתחיל מחדש.‬
‫אני…‬
‫אני לא יכולה לחזור איתך.‬
‫למה לא?‬
‫כי יש לי דברים לעשות פה.‬
‫אילו דברים?‬
‫יש לי עבודה.‬
‫יש לי חברים.‬
‫חברים?‬
‫על מה את מדברת?‬
‫ג'ים השקט שכאן?‬
‫סליחה?‬ ‫-בלי להעליב.‬
‫על מה היא מדברת?‬
‫רידי,‬
‫האלים נמצאים כאן לצדנו.‬
‫מה?‬
‫דיוניסוס עזר לי להגיע לכאן.‬
‫נהיינו חברים. הוא רצה שאחזיר אותך.‬
‫למה הוא עשה את זה?‬
‫כי הוא מאמין באהבה שלנו, רידי.‬
‫כי היה לו אכפת ממני, מאיתנו.‬
‫את רואה את זה?‬
‫זה מאחד הגורלות, רידי.‬
‫זה נועד לקרות.‬
‫את נועדת לחזור אל האדמה.‬ ‫אנחנו נועדנו להיות יחד שוב.‬
‫אני נשבע שכן.‬
‫אלה חיים, רידי.‬
‫חיים.‬
‫בבקשה.‬
‫כן?‬
‫רק הוא?‬
‫מיד, אדוני.‬
‫האדס יפגוש אותך עכשיו.‬
‫חכה כאן.‬
‫- מדוזה‬ ‫מפקחת -‬
‫את חוזרת לאדמה.‬
‫אני… מה?‬
‫חיכינו לך.‬
‫מי זה "חיכינו"?‬
‫מורדים.‬
‫אנשים שרואים את האלים כפי שהם.‬
‫את רוצה לעזור להציל את העולם מפניו או לא?‬
‫מפני מי?‬
‫זאוס.‬
‫"משפחה מתפוררת."‬
‫תיפרדי לשלום.‬
‫כן, בחורים?‬ ‫אתם חייבים להזיז את זה, כמובן.‬
‫איפה האדס?‬
‫אמרת ברביקיו משפחתי. איפה האדס?‬
‫הוא בא?‬ ‫-לא, הוא לא בא.‬
‫הכול בסדר?‬
‫למה המסך? אנחנו צופים במוניז?‬
‫לא, אנחנו עומדים לצפות בבן אנוש‬ ‫קורא תגר על הנבואה שלו.‬
‫בסדר, כן. נישתי.‬
‫בלי הומור היום.‬
‫סליחה.‬
‫איזה בן אנוש?‬
‫הנשיא מינוס מכרתים.‬
‫הוא יהרוג את הבן שלו.‬
‫למה?‬
‫למה? כי אחרת הבן שלו ישמיד אותו.‬
‫ואנחנו לא רוצים את זה, נכון?‬
‫לא.‬
‫איך זה קרה? איך הוא הפך למינוטאור?‬
‫ארי, אני…‬
‫לא, בעצם, חכה רגע.‬
‫את מי אמא שלי קברה? הם קברו את גלאוקוס.‬
‫לא, הם לא.‬
‫מינוס אמר שהיא לא הייתה מסוגלת‬ ‫לראות את הגופה. שזה היה נורא מדי.‬
‫היא ראתה רק ארון מתים.‬
‫ולכן…‬
‫השעווה.‬
‫היא רצתה להחזיק אותו.‬
‫איך הוא הפך למינוטאור? תגיד לי.‬
‫בהתחלה, זה היה רק כדי להשאיר אותו שם,‬
‫לא לשחרר אותו, כדי להגן על אביך.‬
‫כי הוא היה צריך הגנה מסביב לשעון‬ ‫מפני פעוט?‬
‫דדלוס.‬
‫הוא ישב בחושך כל היום.‬
‫בלי שום דבר לעשות.‬
‫לא הרשו לנו להשתמש בשם שלו או לדבר איתו.‬
‫כלומר, ניסיתי…‬
‫יכולתי להתאמץ יותר.‬
‫הוא התחיל לנשוך‬ ‫כשהשומרים הלכו להאכיל אותו.‬
‫הוא הפך לחיה יותר מאשר לילד,‬ ‫אבל איתי…‬
‫הוא היה עדין יותר.‬
‫הוא חיבב אותי, אני חושב.‬
‫הוא תקף כמה סוהרים.‬
‫אחד מהם איבד אוזן,‬
‫השני אצבע.‬
‫ואז יום אחד, הוא הרג אדם.‬
‫וכשסיפרתי לאבא שלך, הוא התרשם.‬
‫כי אחיך היה חלש כשהוא נולד.‬
‫את יודעת שהוא נולד ראשון,‬ ‫ואת יודעת שהוא נולד כחול.‬
‫בעוד שאת…‬ ‫-יצאתי בצרחות.‬
‫כן. אני יודעת, דדלוס.‬
‫תמשיך. אז אבא שלי התרשם…‬
‫הוא חשב שאולי הילד יכול להיות שימושי.‬
‫שהוא יוכל להפוך לכלי נשק.‬
‫ואתה עזרת בזה.‬
‫הכנתי לו את המסכה,‬
‫את הקרניים שלו,‬
‫הכול.‬
‫אבל גם דאגתי לו.‬
‫אכפת לי ממנו.‬
‫תראי.‬
‫זה בשביל התא שלו.‬
‫כשאני יורד למטה, כשאני מאכיל אותו…‬
‫הוא יודע שזה אני לפי הצליל,‬ ‫את מבינה, והוא עדין.‬
‫הוא עדין.‬
‫הוא מעולם לא תקף אותי.‬
‫אבל כשלוחצים על הכפתור,‬
‫כשהדלתות נפתחות ב…‬
‫בדרך המכנית,‬
‫כשהוא שומע את הצליל הזה…‬
‫קח אותי אליו.‬
‫לא, ארי, את לא יכולה.‬
‫הוא כבר לא אחיך.‬
‫הוא עלול להרוג אותך.‬
‫קח אותי עכשיו.‬
‫"סדר דועך."‬
‫כאילו שהיינו צריכים עוד הוכחה לכך.‬
‫אתה רוצה עוד כרית?‬ ‫-לא!‬
‫אני לא יכולה לחזור איתו.‬
‫אני חושב שאת חייבת, רידי.‬
‫אני צריכה להישאר כאן,‬ ‫לעשות את מה שדיברנו עליו.‬
‫להגן על אנשים.‬ ‫-אני אעשה את זה.‬
‫אני אמנע מאנשים לעבור במסגרת,‬ ‫אבל אנשים זקוקים לך על האדמה, רידי.‬
‫זאת ההזדמנות שלך.‬
‫לספר להם מה ראינו, מה שהאדס עשה,‬
‫מהם האלים באמת.‬
‫טוב, ואיך אעשה את זה?‬
‫אשרוף מקדשים? אחרבן על ספרי קדושה?‬
‫אני רק אחת.‬
‫מה אוכל לעשות?‬
‫וכולם עוברים דרך המסגרת בכל מקרה.‬
‫אז תאמרי להם שיחיו.‬
‫לומר להם שיחיו?‬ ‫-כן.‬
‫באמת, תגידי להם שיחיו.‬
‫תגידי להם שיחיו באמת לשם שינוי.‬
‫לא למען האלים, למען עצמם.‬
‫יש לנו גלגול אחד.‬ ‫את צריכה לומר להם להוציא ממנו את המיטב.‬
‫תאמרי להם…‬
‫לא יודע.‬
‫פשוט…‬
‫תאמרי להם שהדברים הטובים ביותר הם אנושיים.‬
‫אתה צודק. הם כאלה.‬
‫אני…‬
‫אני לא רוצה לעזוב אותך.‬
‫את תחזרי.‬
‫בסופו של דבר.‬
‫ואני אהיה כאן.‬
‫אני אולי אהיה זקנה.‬
‫אני מקווה.‬
‫היית רוצה?‬
‫כן.‬
‫תתקדם.‬
‫כן, אדוני.‬
‫"אדוני" זה בסדר? אולי "האדון"?‬
‫אתה בסדר.‬
‫כעת, קודם כול…‬
‫לעזאזל.‬
‫אתה בסדר, אדוני?‬
‫סליחה.‬
‫כפי שאמרתי, קודם כול, כל הכבוד לך.‬
‫רציתי לראות אותך במו עיניי.‬
‫אתה מוזיקאי, נכון?‬
‫הייתי, אדוני.‬
‫הוא טוב.‬
‫שמעתי אותו עם אמא כשהלכתי לבקר.‬
‫היא מתה עליו.‬
‫תודה, גברתי.‬ ‫-כן.‬
‫ובכן…‬
‫גם לוחמים גדולים לא הצליחו לעשות‬ ‫את מה שעשית.‬
‫אף בן אנוש לא הגיע כל כך רחוק‬ ‫כדי לאסוף את המת שלו, אז מזל טוב.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫הלוואי ש…‬
‫הלוואי שהכרנו כשהיינו בחיים.‬
‫אני…‬
‫אני בקושי מכיר אותך, אבל אני…‬
‫כן.‬
‫אלך לבקר את אמא שלך.‬
‫מה?‬ ‫-רק אם אתה רוצה.‬
‫כן.‬
‫תעשי את זה?‬
‫אני רוצה.‬
‫זה לא יקרה.‬
‫מה?‬
‫אף אחד לא חוזר.‬
‫מצטער.‬
‫רגע, לא, אני…‬
‫המערה…‬
‫הגורלות, זו הייתה העסקה.‬
‫סליחה, "העסקה"?‬
‫אני הצלחתי.‬
‫עברתי את כל המבחנים.‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫המבחן האחרון הוא שאתה משכנע אותי‬ ‫שאני צריך לתת לך לעזוב,‬
‫ולא עשית זאת.‬
‫אתה לא מחזיר את אשתך אל האדמה.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה, אדוני. אני אעשה הכול.‬
‫מה אם אחליף איתה מקום? זה יספיק?‬
‫תמות כדי שהיא תוכל לחיות?‬
‫כן, כמובן.‬
‫פרספונה…‬
‫היא רומנטיקנית.‬
‫אשתך מתה.‬
‫אז היא נשארת מתה.‬
‫אבל למען הרומנטיקה…‬
‫גם אתה תישאר כאן.‬
‫איך זה בתור סוף טוב?‬
‫תודה, אדוני.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, אתה רשאי ללכת.‬
‫קחי אותו.‬
‫ממש דפקת את זה.‬
‫מה הייתי אמור לעשות?‬
‫להשתדל יותר.‬
‫מה?‬
‫זו הייתה הזדמנות להצהיר הצהרה.‬
‫סליחה?‬
‫לשלוח אדם מת חזרה מהשאול.‬
‫זה מסר שזאוס לא יכול להתעלם ממנו.‬ ‫זו הצהרת כוונות.‬
‫לא, זו הצהרת מלחמה.‬
‫המלחמה כבר החלה, האדס.‬ ‫-תראי.‬
‫יש דברים שחייבים להישאר מקודשים,‬
‫ואנחנו לא מחזירים את המתים לחיים.‬
‫אני יודע שהנבואה אולי מתגשמת,‬
‫אבל לא נעזור לה בדרך.‬
‫אני חושב על כולנו, לא רק על זאוס.‬
‫עכשיו, התשובה למצב שלנו, הפתרון,‬ ‫נמצאים באין.‬
‫אני יודע שכן. אני מרגיש את זה.‬
‫אני אמצא דרך להשיב את הנשמות.‬
‫מה?‬ ‫-לחדש אותן.‬
‫לתקן חלק מהנזק שנגרם.‬
‫גילינו איך לחלץ נשמות.‬
‫אנחנו ודאי מסוגלים להחליף אותן‬ ‫ולשלוח חלק חזרה.‬
‫להחזיר אותן למערכת.‬
‫ואם זאוס לא יתקן את זה, אני אתקן.‬
‫אחרי שתנוח קצת.‬
‫פרספונה, בבקשה!‬
‫לא.‬
‫תנוח קודם, תתחזק,‬
‫ואז תוכל לחזור לאין.‬
‫אני לא מתווכחת איתך.‬
‫מדוזה!‬
‫לכי תביאי את אשתו.‬
‫במהירות!‬
‫הרה?‬
‫היי.‬
‫תהיתי אם אוכל…‬
‫לפגוש את אמא שלי?‬
‫אני רוצה לדעת איזו דבורה היא.‬
‫בטח.‬
‫תודה?‬
‫אז ככה זה יהיה?‬
‫אתה תתמקח איתנו?‬
‫לא, אני רק רוצה…‬ ‫-כי אני יכולה להתמודד איתך, דיוניסוס.‬
‫הרה.‬ ‫-ואם אצטרך, אעשה זאת.‬
‫תאמין לי שאעשה זאת.‬
‫מה?‬
‫לא אמרת לה שדיברנו?‬ ‫-על מה אתם מדברים?‬
‫על כלום.‬ ‫-כלום.‬
‫מה?‬ ‫-שאלתי, על מה אתם מדברים?‬
‫על כלום.‬
‫כלום?‬
‫כן.‬
‫אני יודע שאתם חושבים שאני טועה.‬
‫ושאני טיפש להאמין בנבואה.‬
‫אני יודע שאתם מדברים על זה.‬
‫אותך זה מתסכל.‬
‫אתה לועג לזה.‬
‫אני לא יודע מה אתה עושה.‬
‫אתה בטח לא חושב על זה בכלל,‬ ‫אבל אני לבדי,‬
‫כך נראה, נושא בנטל‬
‫ההגנה על המשפחה הזאת.‬
‫והערב אתם כאן,‬
‫אתם איתי,‬
‫אז תערכו לי מחווה‬
‫ותדאגו להרגיע אותי‬
‫ולנחם אותי כשנצפה בידידנו מינוס בן התמותה‬
‫הורג את בנו,‬
‫ומפר את הנבואה שלו.‬
‫זה ברור?‬
‫מצוין.‬
‫דיקון, תביא אליי את דדלוס. עכשיו.‬
‫גברתי, ערב טוב.‬
‫צא להפסקה, בזיל, הפסקה ארוכה.‬ ‫אני אחבר אותנו למערכת.‬
‫אבל אני…‬ ‫-עכשיו.‬
‫את בטוחה?‬
‫תפתח.‬
‫איפה הוא?‬
‫איפה דדלוס?‬
‫אנחנו לא מוצאים אותו.‬
‫מה זאת אומרת? הוא אסיר, דיקון.‬
‫למה לא מוצאים אותו?‬
‫מצטער, אדוני. אנו עושים כמיטב יכולתנו.‬
‫הוא לא בדירה שלו, או בקפטריה, או בגנים…‬
‫הוא במבוך?‬
‫לא, אדוני. בדקתי את המערכת,‬ ‫אף אחד לא מחובר.‬
‫אז מה, הוא שוב התעופף לו?‬
‫חשבנו על זה, אדוני, ו…‬ ‫-תסתלק.‬
‫תמצאו אותו!‬
‫הוא כל הזמן מסתכל על הכפתור הזה.‬ ‫מה הכפתור הזה?‬
‫כך הוא משחרר את המינוטאור.‬
‫למה הוא לא עושה את זה כבר?‬ ‫לא נתת לו תחושה של דחיפות?‬
‫תן לו רגע. הוא לחוץ.‬
‫כולנו, לא?‬
‫אפילו הגורלות אישרו זאת, זאוסי.‬
‫הכינוי הזה. דיברנו על זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫בדקתי.‬
‫מינוס יהרוג את בנו.‬
‫בואי אחריי.‬
‫כמעט הגענו. זה ממש מעבר לפינה.‬
‫תישארי מאחוריי.‬
‫בלי תנועות פתאומיות.‬
‫אוקיי.‬
‫לא…‬
‫לא!‬ ‫-מה?‬
‫והתחלנו.‬
‫משהו השתבש.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫אנחנו חייבים להסתלק מכאן.‬
‫לאט.‬
‫זה אני! זה דדלוס!‬
‫גלאוקוס! גלאוקוס…‬
‫אתה גלאוקוס.‬
‫ארי. אני ארי.‬
‫אחות.‬
‫תאומה.‬
‫אני יכולה להסיר את זה?‬
‫זה בסדר.‬
‫מה הם עוללו לך?‬
‫ארי…‬ ‫-מי זאת, לעזאזל?‬
‫ארי, תתרחקי ממנו.‬
‫זוזי.‬
‫הוא יפגע בך.‬
‫באמת?‬
‫הוא מהווה סכנה לכולנו.‬
‫לא.‬
‫הוא מהווה סכנה לך.‬
‫אני יודעת, אבא.‬
‫אני יודעת.‬
‫הנבואה שלך.‬
‫איך יכולת?‬
‫היינו תינוקות.‬
‫תראה מה עוללת לו.‬
‫לבן שלך.‬
‫והשעווה.‬
‫פסלי השעווה המזוינים כל שנה במשך 30 שנה!‬
‫לא התכוונתי לפגוע בך.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫כמובן שהייתה לך.‬
‫תתבייש לך.‬
‫אתה המפלצת, לא הוא.‬
‫זו משימה שקיבלתי מהאלים.‬
‫שהאלים יזדיינו!‬
‫תסתמי את הפה.‬ ‫-תסתום את שלך!‬
‫היא בסערת רגשות.‬
‫היא מדהימה.‬ ‫-זוזי, ארי!‬
‫לא!‬
‫יש!‬ ‫-יש!‬
‫יש!‬
‫אמרתי לך.‬
‫וואו. זה היה מלחיץ.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אני…‬
‫עכשיו אני יכול לאכול.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫יש!‬
‫"ניצחון ממלתעות התבוסה",‬ ‫אני חושב שזה הביטוי.‬
‫אוכל לשאול משהו, גברתי?‬
‫מה?‬
‫למה?‬
‫כי אני יכולה.‬
‫ואני אוהבת את המוזיקה שלך.‬
‫תודה.‬
‫אוקיי.‬
‫בואי.‬
‫את יכולה לעשות את זה. נועדת לכך.‬
‫מספיק!‬
‫עלייך לספר לאנשים על פני האדמה‬ ‫את מה שראית.‬
‫את יודעת על המקום ההוא?‬
‫כן.‬
‫הוא נקרא "האין".‬ ‫-מה הם עושים לאנשים שם?‬
‫לא יודעת, אבל נוכל לעצור את זה‬ ‫אם תחזרי אל האדמה כבר.‬
‫אז מה שזה לא יהיה,‬ ‫תשמרי את זה לפעם הבאה שתמותי.‬
‫עכשיו בואי.‬
‫די כבר!‬
‫רידי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫בואי נלך. אין לנו זמן.‬
‫אתה תישאר כאן.‬
‫ארי…‬
‫הייתי חייב לקרוא תגר על הנבואה שלי, ארי,‬
‫להגן עלינו, להגן על המשפחה.‬
‫בדיוק!‬
‫האלים לצדנו, ארי.‬
‫איזה שמוק.‬
‫באמת.‬
‫הם מדברים איתי. הם בוטחים בי.‬
‫אנחנו על סף הגדולה. היא מתקרבת אלינו.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫סיפרת לי שהרגתי אותו.‬
‫אני יודע שזה היה קשה,‬
‫אבל אני מאמין שזה חישל אותך, ארי.‬
‫נטל האשמה. תראי אותך!‬
‫תזכי לכבוד שמגיע לך.‬
‫תמיד היית חזקה.‬
‫למרות הכול, הוא היה חלש.‬
‫כמו שאמא שלך אומרת, את יצאת בצרחות.‬
‫זה דבר טוב.‬
‫אלוהים.‬
‫מה?‬
‫אלוהים…‬ ‫-מה?‬
‫לעזאזל. טעית בנבואה, אבא.‬
‫מה כוונתך?‬
‫"סופך מתחיל במיטת הכלולות,‬
‫"הילד הראשון שינשום יחסל אותך ותמות."‬
‫אני הייתי הראשונה שנשמה!‬
‫יצאתי בצרחות.‬
‫טוב, תראו מה זה.‬
‫אה, חבר'ה?‬
‫אבא?‬
‫אני חושב…‬
‫אני חושב שאני מאוהב.‬
‫אוי שיט.‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬