DAGEN ÄR HÄR
Har tjejen återvänt till Olympen?
Vi är ditkallade på grillfest. Du med.
-Vad roligt. -Hör på.
Jag måste prata med dig om det du såg.
Det är inget din pappa behöver veta.
Det förstår jag att du tycker.
Men så här ser jag det.
Vi vet saker om varann,
komprometterande saker, så vi skyddar varann.
Du håller tyst om min dödliga vän i underjorden
och jag om att du knullar med hans fru.
Jag älskar henne.
Va?
Jag förlorar henne om du berättar.
Det går inte.
-Hur länge har du älskat henne? -Alltid.
Hur känns det?
Som om man har hjärtat utanför kroppen. Det är hemskt.
Det vill jag känna.
Jag ska inte säga nåt. Jag lovar.
Lax, nu!
Ni två, ställ tv:n exakt där jag visade er! Snälla ni!
Precis där.
Inte där!
Inte där.
Vi kan inte lita på Dionysos. Var inte dum.
Jag tror att vi kan det. Och det måste vi.
-Älskling, vad ska vi annars göra? -Kalla mig inte älskling.
Inte här.
Varför visste du inte att han var ombord?
Jag vet inte.
Herregud.
-Bäst att Minos dödar sin son. -Det gör han.
Vart ska du? Gå ingenstans.
Tog du med kablarna?
Lämna honom.
Lämna Zeus. Lämna hans hus.
Vi tar med tacitorna. Han hittar oss aldrig.
Vi kan åka vart du vill.
Det är inte Zeus hus. Det är mitt. Jag hör hemma här.
Ska jag…
Borde jag vara här?
Ja.
Låtsas att vi inte är här.
Okej.
Vad heter du nu igen?
-Caeneus. -Just det.
Orfeus.
Jag vet.
Och Medusa, så klart.
Ja.
Förlåt. Jag får göra det här inför dem.
Förlåt.
Herregud…
Jag…
Jag gjorde fel, Riddy, på värsta möjliga sätt.
Jag… Myntet…
Jag vet att det var en hemsk sak att göra…
…men tanken var god.
Jag kom för att hämta dig tillbaka.
Vi kan börja om.
Jag…
Jag kan inte följa med dig.
Varför inte?
För jag har saker att uträtta här.
Vadå för saker?
-Jag har ett jobb. Och vänner. -Vänner?
Vad pratar du om? Stumma Jim?
-Ursäkta? -Inget illa ment.
Vad pratar hon om?
Riddy,
vi har gudarna på vår sida.
-Va? -Dionysos hjälpte mig att komma hit.
Vi blev vänner. Han vill att jag ska hämta hem dig.
Varför det?
För att han tror på vår kärlek.
För att han bryr sig om mig och om oss.
Ser du det här? En ödesgudinna gav mig det.
Det är meningen.
Du ska återvända till jorden och till mig.
Jag svär.
Det är livet.
Livet.
Snälla.
Ja?
Okej.
Bara han?
Ska bli.
Hades tar emot dig nu.
Vänta här.
Du ska tillbaka.
Jag… Va?
Vi har väntat på dig.
-Vilka vi? -Rebellerna.
De som ser gudarna för det de är.
Vill du hjälpa till att rädda världen?
-Från vem då? -Zeus.
"Ätten faller…"
Ta farväl.
Alltså, killar… Ni får flytta på den där.
Var är Hades?
Grillfest för släkten, sa du. Hades, då?
-Kommer han? -Nej.
Är allt bra? Vad är det för skärm? Ska vi se en Munis-fajt?
Nej, vi ska se en människa trotsa sin profetia.
Okej. Nischat.
Lägg ner humorn för idag.
Förlåt, då.
-Vad är det för människa? -President Minos av Kreta.
Han ska döda sin son.
Varför det?
För annars förgör sonen honom.
Och det vill vi inte, eller hur?
Nej.
Hur gick det till? Hur blev han Minotaurus?
-Ari, jag… -Nej, vänta lite.
Vem var det mamma begravde? De begravde Glaucus.
Nej.
Minos sa att han inte orkade se kroppen.
Hon såg bara en kista.
Det är därför…
Vaxdockorna.
Hon ville hålla honom.
Hur blev han Minotaurus? Berätta.
Först skulle jag bara förvara honom där för att skydda din pappa.
Behövde han skyddas dygnet runt mot ett barn?
Daidalos.
Han satt i mörkret hela dagen. Sysslolös.
Vi fick inte använda hans namn eller prata med honom. Jag försökte…
Jag borde ha försökt mer.
Han började bitas när vakterna matade honom.
Han blev mer av en best än en pojke, men mot mig…
…var han snällare.
Han gillade mig, tror jag.
Han angrep några vakter.
Den ena förlorade ett öra, den andra ett finger.
En dag dödade han en man.
När jag berättade det för din pappa blev han imponerad.
För din bror var svag när han föddes.
Han föddes ju först, och han var alldeles blå.
-Du däremot… -Skrek för full hals.
Jag vet.
Fortsätt. Pappa blev alltså imponerad.
Han tänkte att pojken kunde bli användbar.
Han kunde bli ett vapen.
Och du hjälpte till.
Jag tillverkade masken, hornen,
alltihop.
Men jag brydde mig om honom också. Det gör jag än.
Titta. Den är till hans cell.
När jag går dit för att mata honom…
Han hör att det är jag och då är han försiktig.
Han är snäll. Han har aldrig attackerat mig.
Men när man trycker på knappen
och dörrarna öppnas på ett mekaniskt sätt…
När han hör det ljudet…
-Ta mig till honom. -Nej, Ari. Det går inte.
Han är inte din bror längre. Han kan döda dig.
Ta mig dit nu.
"Ordningen nöts."
Som om vi inte redan visste det.
Här.
-Vill du ha en kudde till? -Nej!
Jag kan inte följa med honom.
Det måste du nog.
Nej, jag måste stanna och göra det vi pratade om.
-Vi måste skydda folk. -Jag gör det.
Jag hindrar dem från att gå genom Ramen. Du behövs på jorden.
Det här är din chans.
Du måste berätta vad Hades gjorde och vad vi tror om gudarna.
Okej, men hur gör jag det?
Genom att bränna ner tempel? Skita på heliga skrifter?
Jag är ensam. Vad kan jag göra?
Alla passerar ändå Ramen.
Säg åt folk att leva.
-"Säg åt folk att leva"? -Ja.
Ja, säg åt dem att leva.
Att verkligen leva för en gångs skull, inte för gudarna, utan för sig själva.
Vi får bara ett liv. Säg åt dem att ta vara på det.
Säg att…
Jag vet inte.
Men…
…säg att allt bra är mänskligt.
Du har rätt. Så är det.
Jag…
Jag vill inte lämna dig.
Du kommer tillbaka. Så småningom.
Då finns jag här.
-Jag kanske är gammal då. -Det hoppas jag.
-Skulle du gilla det? -Ja.
Kom fram.
Ja, sir.
Ska jag säga "sir"? Eller "herre"?
Det är lugnt.
Först och främst…
Fan…
Är allt bra?
Ursäkta.
Som sagt, först och främst: Bra jobbat.
Jag ville se dig med egna ögon.
Du är musiker, eller hur?
Jag var det.
Han är bra.
Jag hörde hans musik när jag hälsade på mamma. Hon älskar honom.
-Tack. -Ja.
Tja…
Inte ens stora krigare har lyckats med det du gjorde.
Ingen människa har tagit sig så här långt för att hämta sin döda. Grattis.
Tack.
Jag önskar att…
Jag önskar att vi hade känt varann i livet. Jag…
Jag känner dig knappt, men jag…
Ja.
Jag kan hälsa på din mamma.
-Va? -Om du vill det.
Ja.
-Vill du göra det? -Gärna.
Det kommer inte att hända.
Va?
Ingen återvänder.
Tyvärr.
Men vänta nu. Jag…
Grottan…
Ödesgudinnorna… Så är det sagt.
Ursäkta? "Så är det sagt"?
Jag klarade det.
-Jag klarade alla prov. -Nej.
Nej.
Det sista provet är att övertyga mig om att låta er gå. Det har du inte gjort.
Du får inte ta med din fru tillbaka.
Snälla.
Snälla. Jag gör vad som helst.
Jag kan byta plats med henne. Duger det?
-Skulle du dö för att låta henne leva? -Ja, självklart!
Persefone…
Hon är en romantiker.
Din fru är död.
Så hon förblir död.
Men i romantikens namn…
…kan du få stanna här.
Där har du ditt lyckliga slut.
-Tack. -Visst.
Okej, du kan gå.
Ta honom.
Fan, vad du sabbade det.
-Vad skulle jag göra? -Nåt bättre.
Vad är det?
-Det var en chans att sända ett budskap. -Ursäkta?
Att skicka tillbaka nån från underjorden.
Det budskapet hade Zeus inte kunnat ignorera.
Det hade varit en krigshandling.
-Kriget har redan börjat. -Hör på.
Vissa saker är heliga. Vi återuppväcker inte de döda.
Jag vet att profetian kan slå in, men vi ska inte hjälpa till.
Jag tänker på oss alla, inte bara på Zeus.
Lösningen på våra bekymmer är Tomheten.
Jag vet det. Jag känner det inom mig.
-Jag ska försöka återställa själarna. -Va?
Förnya dem. Reparera en del av skadan.
Vi kom på hur man extraherar själar.
Nu får vi ersätta dem och skicka tillbaka några.
Då får vi in dem i systemet.
Om Zeus inte löser det, gör jag det!
Men först ska du vila.
-Persefone, snälla! -Nej.
Vila så att du får tillbaka din styrka. Sen kan du återvända till Tomheten.
Jag tänker inte bråka med dig.
Medusa!
Hämta hans fru.
Skynda på!
Hera…
Hej.
Jo, jag undrar om jag kan få…
…träffa mamma?
Jag vill veta vilket bi hon är.
Visst.
Tack?
Är det så här det ska vara nu?
En massa köpslående?
-Nej, jag vill bara… -För jag kan ta hand om dig, Dionysos.
-Hera. -Jag gör det om jag måste. Tro mig.
Va?
-Vet hon inte att vi har pratat? -Vad pratar ni om?
-Inget. -Inget.
-Va? -Vad pratar ni om?
Inget.
Inget?
Visst.
Jag vet att ni tror att jag har fel.
Och att jag är dum som tror på profetian.
Jag vet att ni pratar om den.
Den gör dig frustrerad.
Du förlöjligar den.
Jag vet inte vad du gör.
Du tänker säkert inte på den alls, medan jag ensam bär bördan
av att skydda familjen.
Men ikväll är ni här.
Ni är här med mig och kommer att låta mig hållas
och få se mig bli lugnad och tröstad
av vår dödliga vän Minos
som ska döda sin son
och trotsa sin profetia.
Är det förstått?
Bra.
Deacon, hämta Daidalos. På en gång.
God kväll.
Ta en lång rast, Basil. Jag loggar in oss i systemet.
-Men jag… -Nu.
Är du säker?
Öppna.
Var är han?
Var är Daidalos?
Han är borta.
Vad menar du? Han är fånge här.
-Hur kan han vara borta? -Jag beklagar. Vi gör vårt bästa.
Han är varken i lägenheten, matsalen eller trädgården…
-Är han i labyrinten? -Nej. Ingen har loggat in i systemet.
Har han flugit iväg igen?
-Vi funderade också på det, och… -Ut.
Hitta honom!
-Vad är det för knapp han tittar på? -Den släpper loss Minotauros.
Varför gör han det inte bara? Sa du inte att det är bråttom?
-Ge honom lite tid. Han är nervös. -Ja, det är vi alla.
-Ödesgudinnorna bekräftade det, Zeusy. -Vi har pratat om det smeknamnet.
Jag kollade det. Minos kommer att döda sin son.
Följ med mig.
Vi är snart där. Det är runt hörnet.
Håll dig bakom mig.
-Inga plötsliga rörelser. -Okej.
Nej…
-Nej! -Vad är det?
Nu kör vi.
-Nåt är på tok. -Vad menar du?
Vi måste ut härifrån.
Långsamt.
Det är jag! Det är Daidalos!
Glaucus!
Du är Glaucus.
Jag är Ari.
Syster.
Tvilling!
Tvilling.
Får jag ta av den?
Ingen fara.
Vad har de gjort med dig?
-Ari… -Vem fan är det?
Ari, flytta på dig.
Flytta på dig. Han gör dig illa.
-Jaså? -Han utgör en fara för oss alla.
Nej. Han utgör en fara för dig.
Jag vet, pappa.
Jag vet.
Din profetia.
Hur kunde du?
Vi var bebisar.
Se vad du har gjort med honom.
Din son!
Och vaxdockorna!
De jävla vaxdockorna, varje år i 30 år!
Jag ville dig inget illa. Jag hade inget val.
Visst hade du det.
Skäms på dig.
Det är du som är monstret, inte han.
Gudarna har gett mig det här i uppgift.
Fan ta gudarna!
-Nu kniper du igen. -Gör det själv!
Hon är känslosam.
-Hon är fantastisk. -Flytta på dig, Ari!
Nej!
-Ja! -Ja!
Ja!
Jag sa ju det.
Det var nervöst.
-Eller hur? -Ja.
Jag ska…
Nu kan jag äta.
Herregud.
Ja!
"Seger ur nederlagets käftar", heter det visst.
Får jag fråga en sak?
Vad?
Varför?
För att jag kan.
Och jag gillar din musik.
Tack.
Okej.
Kom.
Du klarar det. Du är ämnad för det här.
Ge er nu!
Du måste berätta för alla vad du har sett.
-Känner du till stället? -Ja.
-Det kallas Tomheten. -Vad gör de med dem?
Jag vet inte, men vi kan försöka stoppa det om du återvänder.
Så ni två får vänta tills nästa gång du dör.
Kom nu.
Det räcker!
-Riddy! -Okej.
Kom nu. Tiden är ute.
Du stannar.
Ari…
Jag var tvungen att trotsa min profetia för att skydda oss,
för att skydda familjen.
Exakt!
-Gudarna står på vår sida. -Vilken idiot.
Det gör de.
De pratar med mig. De litar på mig.
Vi är på gränsen till storhet. Den kommer allt närmare. Jag lovar!
Du sa att jag dödade honom.
Jag vet att det har varit tufft, men det gjorde dig storartad.
Skuldbördan! Se på dig!
Du kommer att hedras. Du har alltid varit stark.
Han var svag, trots allt.
Som din mamma säger: Du skrek för full hals när du föddes.
Det är bra.
Herregud.
-Herregud. -Vad är det?
-Herregud… -Vad?
Fan… Du har missförstått profetian.
Vad menar du?
"Slutet börjar med äktenskaplig börd.
Det första barnet som andas blir din död."
Jag var den första som andades!
Jag skrek för full hals!
Se på fan.
Hörni…
Pappa?
Jag tror att…
Jag tror att jag är kär.
Jävlar!
Undertexter: Love Waurio