ЦЕЙ ДЕНЬ НАСТАВ
КАОС
То що, твоя подружка повернулася на Олімп?
Нас покликали. Сімейне барбекю. Тебе теж.
-Це буде цікаво. -Слухай.
Нам треба поговорити про те, що ти тут побачив.
Думаю, твоєму батькові не варто про це знати.
О так. Навіть не сумніваюся.
Я ось як це бачу.
У нас є інформація один про одного,
компромат, тож нам варто один одного оберігати.
Ти не кажеш батьку про смертного в підземному світі,
а я не бачив, як ти трахав його дружину.
Я її кохаю.
Що?
Якщо прохопишся, я її втрачу.
А я не хочу.
І давно ти її кохаєш?
Усе життя.
На що це схоже?
Це ніби в тебе серце назовні.
Хрінове відчуття.
Я б теж так хотів.
Я не скажу йому.
Обіцяю.
Лосось, швидко!
Ви двоє, поставте телевізор там, де я показав!
Будь ласка!
Отуди.
Та не туди!
Не туди.
Не можна довіряти Діонісу, не будь дурнем.
Думаю, можна.
Доведеться.
Мила, які в нас варіанти?
Я тобі не «мила».
Не тут.
Як ти не збагнув, що він на яхті?
Не знаю.
О боги…
-Краще б Міносу вбити сина. -Уб'є.
Куди ти пішов? Стій.
Ти кабелі приніс?
Покинь його.
Покинь Зевса, залиш його дім.
Заберемо тацит, він нас ніколи не знайде.
Я піду, куди скажеш.
Це не Зевсів дім.
Це мій дім, і моє місце тут.
Я…
Я ще потрібен?
Так.
Ви на нас не зважайте.
Ага, звісно.
Нагадай, як тебе звати?
Кеней.
Кеней, точно.
Я Орфей.
Я знаю.
І, я так розумію, Медуза.
Ага.
Слухай, вибач, я мушу зробити це при них.
Пробач.
Боги…
Я…
Я скривдив тебе, Рідді. У найжахливіший спосіб.
Те, що я…
Цю монету…
Я розумію, що вчинив погано. Жахливо.
Але я хотів як краще.
Я прийшов, щоб повернути тебе до життя, Рідді.
Ми почнемо спочатку.
Я…
Я не можу повернутися з тобою.
Чому?
Бо в мене є справи тут.
Які ще справи?
У мене є робота.
Є друзі.
Друзі?
Які ще друзі?
Оцей мовчун?
-Перепрошую? -Без образ.
Про що вона?
Рідді,
на нашому боці боги.
Що?
Спуститися сюди мені допоміг Діоніс.
Ми потоваришували. Він хоче, щоб я тебе повернув.
Навіщо це йому?
Бо він вірить у наше кохання, Рідді.
Бо хоче допомогти мені. Нам.
Бачиш?
Це мені лишила одна з Доль, Рідді.
Так судилося.
Тобі — повернутися на Землю. Нам — знову бути разом.
Клянуся, так і є.
Це життя, Рідді.
Життя.
Будь ласка.
Слухаю.
Ага.
Лише його?
Зараз буде, сер.
Аїд чекає на тебе.
Зачекай тут.
МЕДУЗА НАЧАЛЬНИК ВІДДІЛУ
Ти повернешся на Землю.
Я… Що?
Ми на тебе чекали.
Хто «ми»?
Повстанці.
Ті, хто знають правду про богів.
Ти допоможеш врятувати від нього світ?
Від кого?
Від Зевса.
«Сім'я паде…»
Прощайтеся.
Так, хлопці, приберіть-но це.
Так, сер.
А де Аїд?
Казали, сімейне барбекю. То де Аїд?
-Він буде? -Ні, його не буде.
Усе добре?
А нащо телевізор? Дивитимемося муніс?
Ні, дивитимемося, як людина спростовує своє пророцтво.
А, ясно. Артхаус.
Сьогодні давай без жартів.
Пробач.
Яка людина?
Президент Криту Мінос.
Він уб'є сина.
Нащо?
Нащо? Бо інакше його син його знищить.
А нам цього не треба, правда ж?
Правда.
Як це сталося? Як він став Мінотавром?
Арі, я…
Ні, стривай.
Кого поховала моя мати?
Главка ж поховали.
Ні.
Мінос заборонив їй дивитись тіло.
Мовляв, це надто важко.
Вона бачила лише труну.
Тому й…
воскові фігури.
Хотіла його обійняти.
Як він став Мінотавром? Розповідай.
Спочатку його просто тримали в неволі, не випускали,
щоб убезпечити Міноса.
Убезпечити від немовляти?
Дедале.
Він увесь час був у темряві.
Нічого не робив.
Називати його на ім'я, говорити з ним забороняли.
Я намагався…
Мабуть, недостатньо.
Він почав кусатися, коли охоронці приносили їжу.
Став схожим на звіра, а не на хлопчика.
Але зі мною…
він був добрішим.
Мабуть, я йому подобався.
Він напав на двох тюремників.
Один з них лишився без вуха,
інший без пальця.
А якось одного дня він убив людину.
І коли я сказав про це вашому батькові, це його вразило.
Бо ваш брат був слабким при народженні.
Він народився першим, але ж ви знаєте, він був синій.
-Тоді як ви… -Одразу закричала.
Так. Я знаю, Дедале.
Продовжуй. Отже, батька це вразило…
Він вирішив, що від хлопчика може бути зиск.
Що той може стати зброєю.
І ти йому допоміг.
Я зробив йому маску,
роги
і все інше.
Але я і дбав про нього. І дбаю.
Дивіться.
Це для його камери.
Коли я спускаюся його годувати,
він чує, що це я, і поводиться лагідно.
Він ласкавий.
І пальцем мене не торкне.
Але коли натискають кнопку,
коли двері відчиняються…
механічно,
коли він чує цей звук…
Веди мене до нього.
Ні, Арі, не можна.
Він більше не ваш брат.
Він може вас убити.
Веди мене негайно.
«Порушиться порядок…»
Ніби потрібні ще якісь докази.
Ось.
-Дати тобі ще одну подушку? -Ні!
Я не хочу повертатися.
Схоже, ти мусиш, Рідді.
Ні, ми маємо зробити те, про що домовлялися.
-Треба захистити людей. -Я впораюсь.
Я зупиню потік людей через Браму, але ти потрібна людям на Землі.
Це твій шанс.
Розкажи, що ми бачили, що робить Аїд та інші боги.
Гаразд, і як мені це зробити?
Почати палити храми? Срати на священні книги?
Я одна-однісінька.
Що я можу?
І шлях у всіх так чи інакше один — крізь Браму.
То скажи їм жити.
-Сказати їм жити? -Так.
Серйозно, скажи їм жити.
Нарешті почати жити по-справжньому.
Не для богів, а для самих себе.
У нас одне життя. Скажи їм, щоб не марнували його.
Скажи їм…
Я не знаю.
Просто…
Скажи їм, що найкраще, що є, — це люди.
Твоя правда. Так і є.
Я…
Я не хочу тебе кидати.
Ти повернешся.
Зрештою.
А я буду тут.
Я, може, буду стара.
Сподіваюся.
Ти не проти?
Ні.
Підійди.
Так, сер.
«Сер»? Чи, може, «володарю»?
Усе гаразд.
Тепер по порядку.
Щоб його…
Усе добре, сер?
Пробачте.
Як я вже сказав: по порядку. Ти молодець.
Хотів побачити тебе на власні очі.
Ти ж музикант, так?
Був, сер.
Він крутий.
Ми з мамою були на його концерті.
Вона його любить.
-Дякую, мем. -Добре.
Отже.
Те, що вдалося тобі, не вдавалося навіть славетним воїнам.
Жодна людина, що шукала своїх померлих, так далеко не заходила. Тож вітаю.
Дякую, сер.
Мені…
шкода…
Шкода, що ми не зустрілися за життя.
Я…
Я тебе майже не знаю, але…
Так.
Я навіщу твою маму.
-Що? -Якщо хочеш, звісно.
Добре.
Ти серйозно?
Із задоволенням.
Цього не буде.
Що?
Ніхто не повертається.
Вибач.
Стривайте, ні, я…
«Печера»…
Долі. У нас була угода.
Перепрошую, «угода»?
Я ж переміг.
-Пройшов усі випробування. -Ні.
Ні.
Твоє останнє випробування — переконати мене відпустити вас.
Не переконав.
Ти не забереш свою дружину на Землю.
Будь ласка.
Благаю, сер. Я готовий на все.
А якщо я поміняюся з нею? Можна?
Ти готовий померти за неї?
Так, авжеж!
Персефоно…
Вона в мене романтик.
Твоя дружина мертва.
Мертвою і залишиться.
Але на догоду романтиці…
ти теж тут залишишся.
Влаштує такий гепі-енд?
Дякую, сер.
Можеш іти.
Забирай його.
Ти все просрав.
А що я мусив зробити?
Щось вдаліше.
Що?
Це була можливість заявити про себе.
Перепрошую?
Відправити назад людину з підземного світу.
Це послання, яке Зевс не проігнорує. Це заява.
Ні, це оголошення війни.
-Війна вже почалася, Аїде. -Послухай.
Деякі речі були і є священними:
ми не повертаємо мертвих до життя.
Так, можливо, пророцтво збувається, але ми цьому не сприятимемо.
Я думаю про всіх нас, а не лише про Зевса.
Відповідь на наше питання, рішення проблеми — в Ніщо.
Я впевнений. Я це відчуваю.
Я знайду спосіб відновити душі.
-Що? -Відновити їх.
Виправити завдану шкоду бодай частково.
Ми придумали, як видобувати душі.
Придумаємо і як їх замінити, повернути на Землю.
Повернути їх у систему.
Зевс не хоче цього робити? Я зроблю!
Коли відпочинеш.
Персефоно, будь ласка!
Ні.
Спершу відпочинеш, відновиш сили,
а тоді вже підеш у Ніщо.
Це не обговорюється.
Медузо!
Приведи його дружину.
Швидко!
Геро?
Привіт.
А чи не можна мені…
побачитися з мамою?
Дізнатися, яка з бджіл — вона.
Звісно.
Дякую…
То отак далі й буде?
Торгуватимешся з нами?
-Ні, я просто хотів… -Бо я можу тебе приструнити, Діонісе.
-Геро. -І зроблю це, якщо доведеться.
Повір на слово.
Чого вона?
-Вона в курсі нашої розмови? -Що обговорюєте?
-Нічого. -Нічого.
-Що? -Кажу, що обговорюєте?
Нічого.
Нічого?
Ага.
Я знаю, ви думаєте, я помиляюся.
Думаєте, я дурний, бо вірю в пророцтво.
Я знаю, що ви про це говорите.
Тебе це дратує.
Ти з цього глузуєш.
Ти — не знаю, мабуть, взагалі не думаєш про це,
але здається, що я один несу цей тягар —
захищати нашу сім'ю.
Але сьогодні ви тут,
зі мною,
тож ви мені не відмовите у люб'язності
і подивитеся, як мене заспокоїть
і втішить
наш смертний друг Мінос,
вбивши свого сина
і спростувавши своє пророцтво.
Зрозуміло?
Добре.
Діконе, приведи до мене Дедала. Негайно.
Добрий вечір, мем.
Піди погуляй, Безіле. Довго. Я нас зареєструю.
-Але я… -Іди.
Упевнені?
Відчиняй.
Де він?
Де Дедал?
Ми не можемо його знайти.
Як це? Він в'язень, Діконе.
Як це — не можете?
Вибачте, сер. Робимо все можливе.
У кімнаті його нема, в їдальні, в саду — теж…
Він у лабіринті?
Ні, сер. Я перевірив, ніхто не реєструвався.
То що, він знов відлетів?
-Власне, ми й це припустили і… -Забирайся.
Знайдіть його!
Він усе поглядає на цю кнопку. Що це за кнопка?
Вона випускає Мінотавра.
То чого він тягне? Ти йому не сказав, що справа термінова?
Почекай трохи. Він нервує.
Ніби він один.
Навіть Долі це підтвердили, Зевсику.
-Що я тобі казав про це прізвисько? -Гаразд.
Я все влаштував.
Мінос уб'є сина.
Ідіть за мною.
Майже прийшли.
Тут, за поворотом.
Тримайтеся позаду.
Жодних різких рухів.
Добре.
Ні…
-Ні! -Що?
Ну, поїхали.
-Щось не так. -Ти про що?
Забираймося звідси.
Повільно.
Це я! Це Дедал!
Главку!
Ти Главк.
А я Арі.
Сестра.
Близнючка.
Можна я зніму це?
Усе добре.
Що вони з тобою зробили?
-Арі… -А це ще, в біса, хто?
Арі, відійди від нього.
Відійди.
Він небезпечний.
Невже?
Він небезпечний для всіх нас.
Ні.
Він небезпечний для тебе.
Я все знаю, тату.
Я знаю.
Твоє пророцтво.
Як ти міг?
Ми були немовлятами.
Поглянь, що ти з ним зробив.
З власним сином!
І ті воскові фігури.
Довбані воскові фігури, щороку, 30 років поспіль!
Я не хотів завдати тобі болю.
У мене не було вибору.
Звісно, що був.
Ганьба тобі.
Це ти монстр, а не він.
Це завдання від богів.
В сраку богів!
-Закрий рота. -Сам закрий!
Емоційна дівчина.
-Вона крутезна. -Відійди, Арі!
Ні!
-Так! -Так!
Так!
Я ж казав.
Оце був трилер.
-Оце так! Еге ж? -Так.
Я зараз…
Тепер можна поїсти.
О боги.
Так!
«Перемога, вирвана з пащі поразки», чи як там кажуть.
Можна спитати, мем?
Що?
Чому?
Бо можу.
І мені подобається твоя музика.
Дякую.
Гаразд.
Ходімо.
Ти зможеш. Це твоя доля.
Усе, досить.
Скажи людям на Землі, що ти бачила.
Ви знаєте про те місце?
Знаю.
Воно зветься Ніщо.
Що там роблять з людьми?
Не знаю, але щоб це зупинити, ти маєш звалити звідси на Землю.
Тож відкладіть свої фіглі-міглі, допоки знов помреш.
А тепер ходімо.
Годі вже!
-Рідді. -Гаразд.
Ходімо. Ну, Рідді. Часу обмаль.
А ти будь тут.
Арі…
Я мусив спростувати своє пророцтво, Арі.
Щоб захистити нас, щоб захистити сім'ю.
Ага, звісно!
Боги на нашому боці, Арі.
Який мудак.
Це правда.
Вони розмовляють зі мною. Вони мені довіряють.
Ми на порозі величі. Вона вже близько.
Обіцяю тобі!
Ти казав, що я його вбила.
Знаю, тобі було важко,
але я вірю, що це тебе загартувало, Арі.
Тягар вини! Глянь на себе!
Тебе шануватимуть, як належить.
Ти завжди була сильною.
Попри все. А він був слабким.
Як любить згадувати твоя мати, ти одразу почала кричати.
І це добре.
Боже мій.
Що?
-Боже мій… -Що?
Чорт! Ти не так витлумачив пророцтво, тату.
Як це?
«На шлюбному ложі — сконання твоє.
Дитя, що задихає першим, уб'є».
Першою задихала я!
Це я одразу почала кричати!
Хай мене вкрадуть!
Чуєте…
Тату.
Здається…
Здається, я закохався.
Ох бляха!
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов