‫- קמט מופיע, סדר דועך -‬
‫- משפחה מתפוררת וכאוס מולך -‬
‫אלים לא מדממים, זאוס.‬
‫זה בסדר.‬
‫איפה אני?‬
‫יקירי, אתה בבית.‬
‫מינוס.‬
‫מינוס מת, נכון?‬
‫הוא נכשל.‬
‫הנבואה שלו התגשמה.‬
‫כן, אבל זה בסדר.‬
‫דיממתי. הייתי שוב בן תמותה.‬
‫כאוס מולך.‬
‫מה?‬ ‫-נבואה.‬
‫זה נעשה.‬ ‫-זאוס, זה היה רק חלום.‬
‫זה לא היה חלום.‬
‫זה היה חיזיון.‬
‫אנחנו חייבים לעצור אותם‬ ‫לפני שיהיה מאוחר מדי.‬
‫אני הולך לדבר עם הגורלות.‬
‫בסדר, כן. תעשה את זה.‬
‫אף אחד לא ראה אותו עוזב?‬
‫אף אחד מכם?‬
‫באמת?‬ ‫-לא, גברתי.‬
‫החוצה.‬
‫כולם לצאת.‬
‫החוצה!‬
‫כן.‬
‫מה שלום האדס?‬
‫הוא ישן.‬
‫אני צריכה שתעירי אותו,‬ ‫ותחזירי אותו לכאן עכשיו.‬
‫סליחה?‬
‫את ברצינות מצפה שנחזור לאולימפוס?‬
‫פרספונה, אני מצטערת על מה שקרה. באמת.‬
‫זה היה מחריד.‬
‫אבל אני צריכה אותך עכשיו,‬ ‫אני צריכה את שניכם.‬
‫אנחנו צריכים להתאחד ולחשוב על המשפחה.‬
‫אני לא חלק מהמשפחה.‬
‫פרספונה, תמיד עדיף לבוא מרצון.‬
‫לא תרצי שיביאו אותך בכוח.‬
‫ותביאי כריך, אין שירותי הסעדה.‬
‫- מדוזה, מפקחת‬ ‫הנהלת גדת הנהר -‬
‫אדוני.‬
‫מותר להיכנס?‬
‫לקחתי יותר מדי מבני האנוש, מדוזה.‬
‫יש לי תוכנית עבור השאול.‬
‫אני הולך לשפר דברים, לחדש דברים.‬
‫עלייך לעזור לפרספונה בהיעדרי.‬
‫נחזיר את המקום הזה למצבו הקודם,‬ ‫וטוב יותר מכך.‬
‫היי שלום.‬
‫לאן אתה הולך, אדוני?‬
‫לקרוא תגר על אחי.‬
‫- המערה -‬
‫ציפינו לך.‬
‫הוא לא… לא, הוא לא היה עושה את זה.‬
‫רוצה בירה?‬
‫אז הגיע הזמן שתשמיד אותנו.‬
‫זה נכון?‬
‫איך ידעת?‬
‫זאוס, אנחנו בכל מקום.‬
‫אנחנו מחוצה לך, עם מבט פנימה.‬
‫אנחנו בתוכך, עם מבט החוצה.‬
‫אנחנו אתה.‬
‫ומצד שני, אין לנו שום קשר אליך.‬
‫שיקרת לפוסידון.‬
‫לא!‬
‫אמרנו לו שמינוס יכול להרוג את בנו‬ ‫והוא עשה זאת.‬
‫זו אשמתנו שכולם לא הבינו את הנבואה?‬
‫כדי שנבואה תתגשם, אתה חייב לממש אותה.‬
‫אם תחליט שהיא לא קיימת, אז היא לא קיימת.‬
‫אבל היא כן קיימת.‬
‫האפשרות קיימת,‬
‫אבל בלי האמונה שלך, זה לא יכול לקרות.‬
‫שקט, פרומתאוס מדבר ככה.‬
‫אתה רוצה להשמיד אותנו, משום שבכך‬
‫אתה חושב שכל הנבואות, כולל הנבואה שלך,‬ ‫גם יושמדו, נכון?‬
‫אל תפחד.‬
‫אני לא מפחד.‬ ‫-אתה כן.‬
‫ממה יש לי לפחד?‬
‫אולי מאלה שחותרים נגדך.‬
‫איפה הוא?‬
‫הוא יגיע בקרוב.‬ ‫-מה שלומו?‬
‫לא טוב, לכן הפגישה. שב.‬
‫האדס מגיע?‬
‫כן.‬
‫הוא קצת איטי, כפי שתוכלי לדמיין.‬
‫הוא שלח אותי לפניו.‬
‫למה הוא איטי?‬
‫אבא שלך הכה בו בברק.‬ ‫-רגע, מה?‬
‫שוב, לכן הפגישה.‬
‫הוא יפנה נגד כולכם בסוף.‬
‫באמת הבאת כריך?‬
‫מה יש בו?‬
‫ברי.‬
‫הבאת רק אחד?‬ ‫-כן.‬
‫אה, יש לי שאלה אלייך, בזמן שאנחנו מחכים.‬
‫למה הסיפור?‬
‫סליחה?‬ ‫-עליי ועל האדס, למה היה לך אכפת?‬
‫בטח היה לך אכפת, אם טרחת להמציא אותו.‬
‫להכניס אותו לכל הספרים האנושיים.‬
‫כל הילדים על פני האדמה,‬ ‫כשהם לומדים על השאול,‬
‫הם חושבים שאני שם בניגוד לרצוני.‬
‫הם מרחמים עליי.‬
‫הם חושבים שנחטפתי,‬ ‫שנאנסתי, במקרים מסוימים.‬
‫והרימון…‬
‫אני לא אוכלת רימונים. אני אלרגית.‬
‫הם חושבים שאני לא אוהבת את האדס,‬ ‫ושמעולם לא אהבתי.‬
‫רגע, זה לא נכון?‬
‫את אוהבת את הדוד שלי באמת?‬
‫כן.‬
‫אז כולם מאוהבים חוץ ממני.‬
‫מי עוד מאוהב?‬
‫אף אחד, רק… אני רוצה להיות.‬
‫אנחנו יודעים מה תעשה. אז איפה תרצה אותנו?‬
‫מה לגבי כאן? במרכז החדר.‬
‫משעמם.‬
‫אז על הבמה.‬ ‫-קצת צפוי, לא נראה לך?‬
‫טוב, אז בחדר הביליארד.‬
‫החדר האהוב עליי.‬
‫זה סוג של אנטי-קליימקס.‬
‫אנטי-קליימקס,‬ ‫בגלל הידיעה המוקדמת והרצון לעזור לי…‬
‫בטח, אבל הידיעה היא כל הקטע שלנו.‬
‫זה נחזה.‬ ‫-אתה לא יכול להפתיע אותנו.‬
‫זה היה אמור לקרות?‬
‫אם אתה רוצה, כן.‬
‫זה הדבר הנכון.‬
‫אז זה הדבר הנכון?‬ ‫-בואו נוסיף דלק, בסדר?‬
‫קדימה.‬
‫כן.‬
‫טוב, לעמדות.‬
‫רצית אש, לא?‬
‫כן.‬
‫רק בדקתי.‬
‫יש לך אש?‬
‫היה לנו לעונג.‬
‫לפעמים. בהצלחה.‬
‫כן, בהצלחה עם הכול.‬
‫תתמקד…‬
‫כן!‬
‫שלום.‬
‫היי, רק רגע. מאיפה השעון הזה?‬
‫כן. סליחה.‬
‫ומאיפה השעון הזה?‬
‫הוא שובב, נכון?‬
‫מי זה?‬
‫הבן שלך.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫- קמט מופיע, סדר דועך,‬ ‫משפחה מתפוררת וכאוס מולך -‬
‫למה שלא תעירו אותי בחמש?‬
‫אתם צוחקים עליי.‬
‫כמה זמן את כבר יודעת על המסגרת?‬
‫על האין?‬
‫אנחנו משמידים אנשים.‬
‫אנחנו צריכים לספר להם ולעצור את זה.‬ ‫-ממש לא.‬
‫אתה לא מבין את התמונה כולה, קנאוס.‬
‫ואתה לא אמור להבין.‬
‫רידי הייתה החשובה.‬
‫אני אעביר אותך.‬
‫לא תצטרך לחשוב יותר על המסגרת.‬
‫תוכל לחזור לכלב שלך ולנמל.‬
‫לא. ממש לא.‬
‫יש תוכנית שגדולה יותר ממך, קנאוס.‬
‫ישנה טובת הכלל.‬
‫תשמור על פרופיל נמוך‬ ‫ואל תעשה שום דבר טיפשי.‬
‫בהצלחה.‬
‫תודה.‬
‫- האדמה -‬
‫שנלך?‬
‫את חייבת לספר להם מה ראינו,‬
‫מה שהאדס עשה, מיהם האלים באמת.‬
‫כן.‬
‫אחרייך.‬
‫את מחבבת אותו, נכון?‬
‫את מי?‬
‫את קיניס. הבייבי פייס הזה.‬
‫קנאוס.‬
‫את מחבבת אותו. אני מכיר אותך.‬
‫לא, אני לא מחבבת אותו, אני…‬
‫אני…‬
‫מה?‬
‫אני מצטערת.‬
‫באתי מהאדמה אל השאול, רידי.‬
‫עברתי כל מבחן ומבחן.‬
‫עשיתי מה ששום אדם לא עשה אי פעם.‬
‫אני יודע שלקחתי את המטבע שלך…‬
‫אבל גם הצלתי את חייך.‬
‫אני זוכה לתמיכת האלים‬
‫ואת התאהבת במישהו אחר.‬
‫זין.‬
‫כן, לך תזדיין.‬
‫מה?‬
‫לך תזדיין.‬
‫לכדת אותי כאן למטה ואתה רוצה מה?‬
‫מדליה?‬
‫אתה רוצה שאודה לך ששחררת אותי?‬ ‫-אני…‬
‫תהית פעם למה מתתי איפה שמתתי?‬
‫למה לא הייתי בהופעה?‬
‫הלכתי לראות את אמא שלי.‬
‫להיפרד ממנה. עמדתי לעזוב את כרתים.‬
‫עמדתי לעזוב אותך, אורפאוס.‬
‫מה?‬
‫זו כבר לא הייתה אהבה.‬
‫זה היה צורך. היית זקוק לי.‬
‫ברור שזו הייתה אהבה.‬
‫פשוט לא ידעתי איך להגיד לך.‬
‫ואז ביום שסוף סוף קיבלתי את האומץ‬ ‫לעשות את הדבר הנכון, מתתי.‬
‫"הדבר הנכון"?‬
‫לעזוב אותי היה הדבר הנכון?‬
‫תגיד לי שלא ידעת שמשהו לא בסדר.‬
‫עמוק בתוכך.‬
‫תגיד לי.‬
‫אני בנאדם רע, נכון?‬
‫לא, אתה לא.‬
‫כן, אני כן.‬
‫אתה לא.‬ ‫-אני כן, רידי.‬
‫אני כן. לקחתי את המטבע המזוין שלך!‬
‫תתחיל מחדש.‬
‫בוא שנינו נתחיל מחדש.‬
‫תחזיר אותי אל האדמה.‬
‫את לא רוצה להישאר כאן?‬
‫איתו?‬
‫אני לא יכולה.‬
‫למה לא?‬
‫אני צריכה לחזור.‬
‫בוא.‬
‫התחדשות מבורכת.‬ ‫-התחדשות מבורכת.‬
‫תתקדמו, בבקשה. התחדשות מבורכת.‬
‫אפשר להתקדם, בבקשה?‬ ‫-פרו, אדריאן.‬
‫תודה. התחדשות שמחה.‬ ‫-אדריאן, אני צריך את עזרתכם.‬
‫הסתבכת בצרות?‬ ‫-מה?‬
‫לא. חייבים למנוע מהאנשים לעבור דרך המסגרת.‬
‫מה? למה?‬ ‫-בבקשה, רק תקשיב לי.‬
‫כמו שאמרתי…‬ ‫-פרו, את מוכנה לסתום את הפה?‬
‫קנאוס!‬
‫מצטער, אני…‬
‫מצטערת על הנימוסים של בני.‬
‫שלום.‬
‫איך מתת?‬
‫יריתי בעצמי.‬
‫מה? למה?‬
‫רציתי לעשות את זה‬ ‫בלילה שבו קברו אותך בלי מטבע.‬
‫אבל נאלצתי לחכות.‬
‫את. את בגדת בי.‬
‫לא, קנאוס. אני לא.‬
‫הובלת אותן אליי.‬
‫כן, כי היית חייב להגשים את הנבואה שלך.‬
‫חיכיתי עשר שנים.‬
‫והיום הוא היום.‬
‫מה?‬
‫שבו אקח אותך דרך המסגרת.‬
‫לא, אמא, אסור לך לעבור דרך המסגרת.‬
‫היא לא מה שנדמה לך.‬
‫האלים שיקרו לנו.‬
‫אמא, אף אחד לא חוזר אל האדמה.‬
‫תישארי כאן איתי.‬
‫כאן נוכל לעזור לאנשים, את ואני, בבקשה.‬
‫תישארי.‬
‫אמא. לא!‬
‫אמא, עצרי!‬
‫היום, קנאוס!‬
‫אמא! לא!‬
‫זה חייב להיות היום.‬ ‫-לא!‬
‫אמא!‬
‫עצרי!‬
‫פרו.‬ ‫-כן?‬
‫פרו, תראי.‬ ‫-מה?‬
‫בבקשה!‬
‫אתה רואה?‬
‫לא. לא!‬
‫מה לעזאזל קורה?‬ ‫-חכי!‬
‫קנאוס.‬
‫חכי!‬ ‫-קנאוס יכול להיכנס למים.‬
‫עצרי!‬
‫המסגרת היא שקר!‬
‫לא, היא לא.‬
‫צא מהנהר, קנאוס!‬
‫תחזור הנה!‬
‫קנאוס! תחזור הנה!‬
‫מה?‬
‫לא.‬
‫הגורלות אמרו שהוא יהיה מוגן.‬
‫שכשקנאוס יעבור במסגרת, זה יקרה.‬
‫הנבואה. "משפחה מתפוררת."‬
‫הבטיחו לי שאצא לחופשי.‬
‫זין.‬
‫זאוס.‬
‫זאוס, שב.‬ ‫-מה?‬
‫תראי, כינסת את המשפחה.‬
‫כן.‬ ‫-למה?‬
‫זאוס, אני דואגת לך.‬
‫כולנו דואגים לך ורוצים שתפסיק.‬
‫להפסיק? מה?‬ ‫-כן.‬
‫כי אתה עומד להשמיד את כל מה שיצרנו.‬
‫אתה חייב להפסיק!‬
‫אתה צריך הפסקה.‬ ‫-שבי.‬
‫אתה…‬
‫הרה!‬
‫תושיבי את התחת שלך.‬
‫תחני אותו.‬
‫טוב מאוד.‬
‫הודיעו לי על הפגישה הזאת.‬
‫זה הכול.‬
‫מה זה?‬ ‫-אלה?‬
‫אלה בקבוקים של…‬
‫מי פיתול.‬
‫הכנתי בקבוק אחד לכל אחד מכם.‬
‫- דיוניסוס -‬
‫לא בשבילך.‬
‫מה זה אמור להביע?‬ ‫-למה שלי חצי מלא?‬
‫במשך זמן רב מדי,‬
‫כולכם טבלתם את הכוסות שלכם במי הפיתול‬ ‫בלי לזכור,‬
‫בלי להכיר תודה.‬
‫זה ישתנה היום.‬
‫אתם תקבלו קיצוב.‬
‫אתם תהיו אסירי תודה.‬
‫ותהיו צייתנים, כולכם.‬
‫תשתיק את היצור הזה.‬
‫זאוס, בחייך.‬ ‫-זה עתה השמדתי את הגורלות.‬
‫אתה מה?‬
‫יצאת מדעתך?‬ ‫-זאוס!‬
‫הגורלות מתו.‬
‫אין יותר נבואות.‬
‫עולם ללא גורל, ללא הסדר הפנימי שלו?‬
‫זה פשוט…‬ ‫-אני הסדר.‬
‫אני יצרתי אותו.‬
‫לקחתי עולם של כאוס וגרמתי לו להיות הגיוני.‬
‫הבאתי יציבות, שלטון, חוק,‬
‫לכידות, למקום המזוין הזה,‬
‫ויועיל לכולכם לזכור זאת.‬
‫אין צורך בגורל.‬
‫לא עוד.‬
‫אבל יש צורך בנאמנות.‬
‫ואני לא רואה את זה כאן.‬
‫אז יש להשליט סדר באולימפוס,‬
‫אחת ולתמיד.‬
‫אתה שואל למה הבקבוק שלך חצי מלא.‬
‫אמור לי, דיוניסוס, למה לאכסיס, או לאכי,‬
‫אתה יודע, אחת הגורלות,‬ ‫למה זה היה על פרק היד שלה‬
‫בשעה שהיא נשרפה עד עפר?‬
‫אתה בוגד?‬
‫אתה, מה, חותר נגדי?‬
‫לא.‬
‫זאוס, תראה…‬ ‫-זה היה למען אהבה.‬
‫נתתי את השעון שלך לגורל‬
‫כדי שבן תמותה יוכל להחזיר את אשתו מהמתים.‬
‫הוא נכשל במבחן, אבל הוא אהב את אשתו.‬
‫מעולם לא ראיתי דבר כזה.‬ ‫-אני מבין.‬
‫טוב, בהתחלה אולי רציתי להוכיח משהו,‬
‫להרשים אותך, לקבל קידום,‬
‫לעצבן אותך, אני לא יודע, אבל…‬
‫ככל שראיתי אותו יותר,‬ ‫את אהבתו, כך אני יותר…‬
‫רציתי שהוא יוכל להחזיר אותה.‬
‫כי אנחנו משקרים להם, לבני האנוש.‬
‫הם פשוט מתים ונכנסים לאין.‬
‫זה הכול.‬
‫רק רציתי לתת להם הזדמנות שנייה‬ ‫לפני שזה יקרה.‬
‫רק עוד כמה שנים.‬
‫אז נתתי את השעון שלך.‬
‫מצטער.‬
‫את יודעת על בן התמותה הזה, פרספונה?‬
‫כן.‬
‫ו…?‬
‫הוא נכשל.‬
‫הוא מת.‬
‫מצוין.‬
‫טוב, זו הרגשה מוזרה.‬
‫לשם שינוי, אני רוצה לשבח אותך.‬
‫אנחנו לא מחזירים את המתים, דיוניסוס.‬
‫אנחנו לא עושים את זה.‬
‫ואהבה…‬
‫טוב, אהבה אנושית, העסק התלותי,‬
‫הדביק והעממי הזה שהם חווים,‬
‫זה לא משהו ראוי להערצה.‬
‫אתה יודע למה?‬
‫כן?‬
‫זאת חולשה.‬
‫לא!‬
‫אני מניח שאתה חושב שאהבת את החתול הזה.‬
‫טוב, לא אהבת.‬
‫אתה אל!‬
‫אנחנו אלים.‬
‫אנחנו לא מדממים.‬
‫אנחנו לא מתים.‬
‫ואנחנו לא אוהבים שום דבר‬
‫שהוא פחות מאיתנו.‬
‫מה זה?‬
‫כן, אלה הדבורים.‬
‫הרגע הצתתי את הדבורים שלך.‬
‫את לא תשמרי את האימהות של ילדיי כשפחות.‬
‫אז במקום זה הרגת אותן?‬
‫יהיו אחרות.‬
‫את לא תשלטי בי יותר.‬
‫הרה.‬
‫בואי איתי.‬
‫סליחה?‬
‫בואי איתי עכשיו.‬
‫אני אוהב אותה.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫שלא תעז.‬
‫אני המלכה שלך.‬
‫טוב, תראו, זה…‬
‫אני חושב שהגיע הזמן שאתה, פוסידון,‬
‫תצא להפסקה מתפקידך.‬
‫אתה יכול לחזור ו…‬
‫לבקש עוד אחרי שתירגע.‬
‫עכשיו, בהתחשב בכך שכבר‬ ‫לא ניתן לבטוח בך, הנה התוכנית.‬
‫אני אקח פיקוד על העיר שלך.‬
‫כל עיר, למעשה, מעתה והלאה, כולל עיר המתים.‬
‫אתה…‬
‫תתבגר.‬
‫את…‬
‫תגידי לבעלך שהוא יכול לקבל את הבקבוק שלו‬
‫כשהוא יבוא לקחת אותו.‬
‫ואת…‬
‫את תישארי כאן.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫אם היית אומר "כל הכבוד",‬
‫זה היה הורג אותך?‬
‫אתה רוצה ממני "כל הכבוד"?‬
‫למה אכפת לך מה דעתי?‬
‫הפרתי את הנבואה שלי.‬
‫ואתה החבר הכי טוב שלי.‬
‫באמת? מי מחזיק את החבר הכי טוב שלו ככה?‬
‫מי מתנהג ככה?‬
‫זו אשמתך שאתה כאן. בגדת בי.‬
‫לא בגדתי בך! זו הטרגדיה המזוינת!‬
‫לא הייתי מסוגל!‬
‫וזו הסיבה היחידה שאתה עדיין בשלטון, זאוס.‬
‫החולשה שלי, לא הכוח שלך.‬
‫לאן הוא נעלם?‬
‫לא עשיתי את זה. מי עשה את זה?‬
‫אני מצטערת על אמא שלך.‬
‫ועל החתלתול שלך.‬
‫אם זה שווה משהו, מה שאתה מרגיש‬ ‫כלפי היצור הזה הוא לא חולשה.‬
‫להפך.‬
‫הם פשוט לא מבינים את זה.‬
‫אין כאן שום דבר בשבילך, דיוניסוס.‬
‫אולי החלק הטוב יותר שבך הוא אנושי.‬
‫אמא!‬
‫לך תביא את אמא שלי!‬
‫ודדלוס נמצא במבוך, לך תביא אותו!‬
‫ארי.‬
‫ארי, מה קרה?‬
‫ארי.‬
‫תסתכלו עליו. תסתכלו עליו!‬
‫זה המינוטאור.‬
‫לא, זה גלאוקוס.‬
‫מה?‬
‫הוא לא מת כשהיה תינוק.‬
‫אבא עשה את זה. אבא עשה את זה בשביל האלים.‬
‫אמא, ניסיתי להציל אותו.‬
‫באמת שניסיתי.‬
‫גלאוקוס.‬
‫הרגתי אותו.‬
‫הרגתי את אבא.‬
‫מצוין.‬
‫זה אמיתי?‬
‫ככה נכנסת?‬
‫כן.‬
‫הנה זה.‬
‫אבל היה שם בניין.‬
‫זו המכונית שלך?‬
‫שיט, כן.‬
‫זין.‬
‫המפתחות עוד אצלי.‬
‫האם את…‬
‫את רוצה טרמפ?‬
‫את רוצה ללכת הביתה אולי?‬
‫אורפאוס…‬
‫אתה יכול להסתכל עליי?‬
‫בבקשה, תסתכל עליי.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫למה?‬
‫כי את לא באה איתי, נכון?‬
‫לא.‬
‫זה בסדר.‬
‫אתה יכול בבקשה להסתכל עליי?‬
‫אני מצטער.‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫החזרת לי את חיי, אורפאוס.‬
‫תודה.‬
‫בוא הנה.‬
‫שלום.‬
‫ביי.‬
‫בסדר.‬
‫אני רוצה לשנות את כרתים.‬
‫את יכולה.‬
‫את שולטת בה עכשיו.‬
‫האלים בחרו בך.‬
‫אני לא אשלוט למען האלים.‬
‫- הרקליון 70 ק"מ -‬
‫את?‬
‫מי את?‬
‫שמי קסנדרה.‬
‫אני נביאה.‬
‫גם את נביאה עכשיו.‬
‫את חייבת ללכת לארי‬ ‫ולהוציא את החיים לחופשי.‬
‫קנאוס יעשה אותו הדבר עם המתים.‬
‫קמט מופיע.‬
‫היי. לא.‬
‫אמא.‬
‫היי, אמא?‬
‫אמא? היי.‬
‫אמא.‬
‫- היום הוא היום -‬
‫כאוס.‬
‫אמא, לא, זה קנאוס.‬
‫כאוס.‬
‫שלום?‬
‫שלום? זאוס?‬
‫שלום לך.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬
‫אי אפשר להשמיד את הגורל, פרומתאוס.‬ ‫אתה אמור לדעת את זה.‬
‫כל שהיה עליך לעשות זה להאמין.‬
‫ולחכות, כמובן.‬
‫כן.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫פרומתאוס?‬
‫פרומתאוס!‬
‫תיהנה מחירותך, פרומתאוס.‬
‫מה שתעשה בה כבר תלוי בך.‬
‫דיוניסוס?‬
‫הרה?‬
‫לאן כולם נעלמו?‬
‫פה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫לא זימנתי אותך.‬
‫צדקת.‬
‫זה לא היה חלום, זה היה חיזיון.‬
‫יקירי, זאת אמא.‬
‫תכנס את הכוחות, ותציע מיטה נוספת.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫עשיתי מה?‬
‫אתה יכול לחדש נשמות אנושיות.‬
‫אני מצטער, ידידי.‬
‫זה קורה.‬
‫הכאוס מגיע.‬
‫מה את רוצה?‬
‫תגידי לי ואעשה זאת.‬
‫עזרי לנו לבנות מחדש את טרויה.‬
‫ולהשמיד את האולימפוס.‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬