ПРОЛЯЖЕ БОРОЗНА,
ПОРУШИТЬСЯ ПОРЯДОК,
СІМ'Я ПАДЕ,
І ЗАПАНУЄ ХАОС
Якого…
Боги кров'ю не стікають, Зевсе.
Усе добре.
Де я?
Любий, ти вдома.
Мінос.
Мінос мертвий, так?
Він дав маху.
Його пророцтво збулося.
Так, але нічого страшного.
У мене йшла кров. Я знову став смертним.
Запанує хаос.
-Що? -Пророцтво.
-Воно здійснилося. -Зевсе, це був лише сон.
Це був не сон.
Це було видіння.
Я маю їх зупинити, поки не пізно.
Я піду до Доль.
Так, добре. Давай.
КАОС
І ніхто його не бачив?
Ніхто?
-Справді? -Ні, мем.
Ідіть.
На вихід усі.
Геть!
Так.
Як Аїд?
Спить.
Розбуди його і приведи сюди. Негайно.
Перепрошую?
Ти справді думаєш, ми повернемося на Олімп?
Персефоно, мені шкода, що так сталося.
Справді шкода.
Це було жахливо.
Але ви мені зараз потрібні, обоє.
Ми мусимо об'єднатися, заради сім'ї.
Я не з вашої сім'ї.
Персефоно, краще прийдіть добровільно.
Не чекайте, поки приведуть.
І захопи сендвіч, тут не буфет.
МЕДУЗА – НАЧАЛЬНИК ВІДДІЛУ ПРИБЕРЕЖНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ
Сер.
Можна зайти?
Я забагато забрав у людей, Медузо.
У мене є план щодо підземного світу.
Я зміню все на краще, виправлю все.
Допоможи Персефоні, поки мене не буде.
Це місце знов буде таким, як раніше.
Навіть кращим.
Бувай.
Що ви хочете зробити, сер?
Кинути виклик братові.
«ПЕЧЕРА»
Ми на тебе чекали.
Та ні… Він цього не зробить.
Пиво будеш?
Отже, настав час тобі знищити нас.
Так?
Як ви дізналися?
Зевсе, ми всюди.
Ззовні й дивимося в тебе.
В тобі й дивимося назовні.
Ми — це ти.
Та з тобою ніяк не пов'язані.
Ви збрехали Посейдону.
Ні!
Ми сказали, що Мінос може вбити сина.
Він і вбив.
Хіба це наша провина, що всі неправильно зрозуміли пророцтво?
Щоб твоє пророцтво збулося, ти сам мусиш його втілити.
Якщо ж вирішити, що його не існує, його й не існуватиме.
Але воно таки існує.
Існує можливість.
Але без твоєї віри вона не реалізується.
Годі. Говориш, як Прометей.
Ти хочеш нас знищити,
бо думаєш, що разом з нами зникнуть і всі пророцтва, включно з твоїм.
Так?
Не бійся.
-Я не боюся. -Боїшся.
Чого б мені боятися?
Можливо, тих, хто змовився проти тебе.
Де він?
Скоро буде.
Як він?
Погано, тому ми й зібралися. Сядь.
Аїд прийде?
Так.
Йому трохи важко, як ви розумієте.
Він послав мене вперед.
Чому йому важко?
-Твій батько вдарив його блискавкою. -Що?
Знову ж таки: тому ми й зібралися.
Зрештою він прийде по вас усіх.
Ти справді принесла сендвіч?
З чим?
З брі.
-А в тебе лише один? -Так.
Слухай, поки чекаємо, хотіла спитати.
Ця вигадка. Нащо?
-Яка? -Про нас з Аїдом. Нащо це тобі?
Ти ж явно не просто так старалася.
В усі книги пропихала цей міф.
Усі діти на Землі, читаючи про підземний світ,
думають, що я там проти волі.
Жаліють мене.
Думають, мене викрали.
Або навіть зґвалтували.
А гранат?
Я не їм гранат. У мене алергія.
Усі вважають, що я не люблю Аїда.
А це що, неправда?
Ти любиш мого дядька?
Ага.
Усі закохані, окрім мене.
Хто ще закоханий?
Та ні, ніхто…
Просто я б хотів покохати.
Ясно, що ти задумав.
То де нам стати?
Може, отут?
Посередині зали.
Нудно.
Тоді на сцені.
Трохи передбачувано, ні?
Як щодо більярдної?
Це мені подобається.
Якось ви всю драму вбили.
Жодної інтриги, бо ви все знаєте, ще й допомагаєте…
Авжеж, бо знання — це наше все.
-Усе передбачено. -Нас хрін здивуєш.
Це мало статися?
Якщо ти цього хочеш — так.
Так має бути…
-Тобто так має бути? -Додамо трохи бензину.
Давай, сонечко.
Отак.
Гаразд, усі по місцях.
Ти ж хотів вогню, правильно?
Так.
Просто перевіряю.
Вогник є?
Були раді мати справу.
-Іноді. -Щасти тобі.
Так, щасти тобі в усьому.
Зосередься.
Так!
Бувайте.
Хвилинку. Звідки в тебе цей годинник?
А, точно. Вибач.
Звідки в тебе цей годинник?
Він такий неслух, правда?
Хто?
Твій син.
Так, бляха!
Та щоб я всрався…
ПРОЛЯЖЕ БОРОЗНА, ПОРУШИТЬСЯ ПОРЯДОК, СІМ'Я ПАДЕ, І ЗАПАНУЄ ХАОС
Розбудіть мене хтось за 5 хвилин.
Та ви знущаєтесь…
Як давно ви знаєте про Браму?
Про Ніщо?
Ми знищуємо людей.
-Треба їм розказати, зупинити це. -У жодному разі.
Ти не бачиш всієї картини, Кенею.
Власне, і не маєш бачити.
Ключова роль була в Рідді.
Я тебе переведу.
Щоб ти більше не переймався через Браму.
Можеш знов працювати зі своїм псом у порту.
Ні! Я не хочу.
Ти лише частка великого задуму, Кенею.
Існує вище благо.
Просто поводься тихо й не роби дурниць.
Бажаю успіху!
Дякую.
ЗЕМЛЯ
Ходімо?
Розкажи, що ми бачили,
що робить Аїд та інші боги.
Так.
Після тебе.
Він тобі подобається?
Хто?
Кеній. Той, з дитячим личком.
Кеней.
Він тобі подобається, точно.
Ні, він мені не подобається, я…
Я…
Що?
Вибач.
Я спустився в підземний світ, Рідді. Пройшов усі випробування.
Я зробив те, що жодній людині ніколи не вдавалося.
Так, я взяв твою монету.
Але я і врятував тобі життя.
Я заручився підтримкою богів,
а ти закохалася в іншого.
А я — пішов я…
Так, пішов ти.
Що?
Пішов ти.
Ти загнав мене сюди і розраховуєш на що?
На медаль?
-На подяку, що звільнив мене? -Я…
А ти не питав себе, чому я померла там, де померла?
Чому не прийшла на концерт?
Я ходила до мами.
Щоб попрощатися. Я збиралася поїхати з Криту.
Збиралася покинути тебе, Орфею.
Що?
Це вже було не кохання. Ти мене не кохав, а потребував.
Авжеж, це було кохання.
Я просто не знала, як сказати.
А коли нарешті зважилася вчинити правильно — загинула.
«Вчинити правильно»?
Вчинити правильно — це покинути мене?
Скажи, що не відчував, що щось не так.
Глибоко в душі.
Скажи.
Я погана людина, так?
Ні, не погана.
Погана.
-Ні. -Так, Рідді.
Так! Я взяв твою довбану монету!
Почни наново.
Почнемо обоє наново.
Поверни мене на Землю.
Ти хіба не хочеш залишитися?
З ним?
Я не можу.
Чому?
Я мушу повернутися.
Ходімо.
Благословенного Переродження.
Проходьте. Благословенного Переродження.
-Проходьте, будь ласка. -Пру, Едріане!
-Щасливого Переродження. -Едріане, допоможіть.
-У тебе проблеми? -Що?
Ні. Треба зупинити потік людей до Брами.
-Чому? -Прошу, послухайте мене.
-Я вже казала, я… -Пру, можеш заткнутися?
Кенею!
Вибачте, я…
Перепрошую за манери сина.
Привіт.
Як ти померла?
Застрелилася.
Що? Чому?
Я хотіла це зробити, ще коли тебе поховали без монети.
Але мусила зачекати.
Ти мене зрадила.
Ні, Кенею, не зрадила.
Ти привела їх до мене.
Так, бо твоє пророцтво мало здійснитися.
Я чекала десять років.
І от цей день настав.
Що?
Я проведу тебе крізь Браму.
Ні, мамо, крізь Браму проходити не можна.
Вона не те, що ти думаєш.
Боги нам брехали.
Мамо, ніхто не повертається на Землю.
Залишся зі мною.
Ми зможемо допомогти людям. Разом. Будь ласка.
Залишся.
Мамо! Ні!
Мамо, стій!
Сьогодні, Кенею!
Мамо! Ні!
-Це станеться сьогодні. -Ні!
Мамо!
Зупинись!
-Пру. -Га?
-Дивись. -Що?
Будь ласка!
Бачиш?
Ні!
-Якого біса тут відбувається? -Чекай!
Кеней…
-Чекай! -Кеней зміг зайти у воду.
Стій!
Брама — це обман!
Ні, не обман.
Вилізай з річки, Кенею!
Негайно повернися!
Кенею, назад!
Що?
Ні.
Долі казали, що він під захистом. Що коли… Кеней пройде крізь Браму, це станеться.
Пророцтво. «Сім'я паде».
Вони казали, я звільнюся.
Чорт забирай.
Зевсе.
-Зевсе, сядь. -Що?
Диви, ти всю сім'ю зібрала.
-Так. -Навіщо?
Зевсе, ми всі хвилюємося за тебе. Ти мусиш зупинитися.
-Зупинитися? -Так.
Бо ти знищиш усе, що ми створили разом. Ти мусиш зупинитися!
-Припини це. -Сядь.
Ти…
Геро!
Усади дупу на стілець.
Негайно.
Дуже добре.
Мені повідомили про цю… зустріч.
Це все.
-Що це? -Це?
Це пляшки.
З меандровою водою.
По одній для кожного з вас.
Окрім тебе.
-Як це розуміти? -А чому моя наполовину порожня?
Надто довго
ви всі пили з Меандра,
забувши про все, забувши про вдячність.
Сьогодні це зміниться.
Ви отримуватимете норму.
І будете вдячні.
А ще — покірні. Усі ви.
Заткни цю істоту.
-Зевсе, слухай… -Я щойно знищив Доль.
Ти… що?
-Ти з глузду з'їхав? -Зевсе!
Долі мертві.
Пророцтв більше нема.
Світ без долі, без внутрішнього порядку?
-Це просто… -Порядок — це я!
Я його створив.
Я взяв хаотичний світ і впорядкував його.
Я приніс стабільність, лад, закон
і єдність у цей клятий світ,
і краще б вам усім пам'ятати про це.
Доля не потрібна.
Вже ні.
Але потрібна вірність.
А тут я її не бачу.
Отже, на Олімпі треба навести лад.
Раз і назавжди.
Чому твоя пляшка наполовину порожня?
Скажи мені, Діонісе, чому в Лахесіс…
Ну, Лахі, одна з Доль.
Чому в неї на руці красувалося оце,
коли вона перетворювалася на попіл?
Ти мене зрадив?
Ти що, пішов проти мене?
Ні.
-Зевсе… -Це було заради кохання.
Я віддав твій годинник Долям,
щоб смертний повернув дружину з мертвих.
Він провалив завдання, але його любов…
-Я такого ніколи не бачив. -Ясно.
Так, спочатку я хотів щось тобі довести, вразити тебе, щоб ти мене підвищив.
Утерти тобі носа… Не знаю.
Але що більше я бачив, як він її кохає, то сильніше я просто…
Я хотів, щоб він її повернув.
Бо ми брешемо їм, людям.
Вони просто помирають і йдуть у Ніщо.
Ось і все. І я схотів дати їм другий шанс, перш ніж це станеться.
Ще кілька років.
І я віддав твій годинник.
Вибач.
Ти в курсі про цього смертного, Персефоно?
Так.
І?
У нього не вийшло.
Він мертвий.
Це добре.
Дивне відчуття.
Уперше хочеться тебе похвалити.
Ми не повертаємо мертвих до життя, Діонісе.
Цього не можна робити.
А любов…
Людська любов, це нав'язливе,
млосне, невишукане почуття, що мучить смертних, —
воно не варте захоплення.
Знаєш чому?
Знаєш?
Бо воно — прояв слабкості.
Ні!
Ти, мабуть, думаєш, що любив цього кота.
Ні, не любив.
Ти бог.
Ми боги.
Ми не стікаємо кров'ю.
Ми не помираємо.
І ми не любимо нічого,
що нижче за нас.
Що це?
Гадаю, це бджоли.
Я щойно підпалив твою пасіку.
Матері моїх дітей не будуть твоїми рабинями.
І тому ти їх убив?
Будуть інші.
Ти мене більше не контролюватимеш.
Геро.
Ходімо зі мною.
Перепрошую?
-Ходімо зі мною. -Що…
Я її кохаю.
Я кохаю тебе.
Не смій.
Я твоя цариця.
Ти диви, оце так…
Здається, час тобі, Посейдоне,
скласти повноваження й перепочити.
Повернешся і…
попросиш ще, коли охолонеш.
Враховуючи, що довіри до тебе тепер немає, план такий:
керування твоїм містом я беру на себе.
Власне, не лише твоїм, а всіма містами, включно з Містом мертвих.
Ти…
подорослішай.
Ти…
передай чоловікові, що його пляшка чекатиме на нього,
коли він прийде по неї особисто.
А ти…
залишайся тут.
Що ти тут робиш?
Сказати, що я молодець,
принцип не дозволяє?
Хочеш, щоб я тебе похвалив?
Тобі не все одно, що я думаю?
Я спростував своє пророцтво.
А ти — мій найкращий друг.
Та невже?
Хто таке вчиняє з найкращим другом?
Хто так робить?
Ти сам винен. Ти мене зрадив.
Я тебе не зрадив! У цьому й трагедія!
Я не зміг!
Лише тому ти досі при владі, Зевсе!
Моя слабкість, а не твоя си…
Де він подівся?
Це не я зробив. А хто?
Шкода твоєї мами.
І твого кошеняти.
Хай там як, але твої почуття до цього створіння — це не слабкість.
Навпаки.
Вони цього не розуміють.
Це не твоє місце, Діонісе.
Можливо, краща половина тебе — людська.
Мамо!
Покличте мою матір!
І в лабіринті — Дедал, принесіть його!
Арі.
Арі, що таке?
Арі!
Глянь на нього.
-Це Мінотавр. -Ні.
Це Главк.
Що?
Він не помер у дитинстві.
Це батько зробив. Заради богів.
Мамо, я намагалася його врятувати.
Справді намагалася.
Главку.
Я його вбила.
Я вбила тата.
Добре.
Це все насправді?
Ти звідси спускався?
Ага.
Звідси.
Тільки отам була будівля.
Це твоя машина?
Чорт, так.
Трясця.
І ключі, бляха, там, де й були.
Тебе…
Підвезти тебе?
Додому заїдеш?
Орфею…
Подивись на мене.
Будь ласка, подивись.
Не хочу.
Чому?
Бо ти ж зі мною далі не підеш?
Ні.
Гаразд.
Усе гаразд.
Глянь на мене, будь ласка.
Вибач.
Мені дуже шкода.
Ти повернув мене до життя, Орфею.
Дякую тобі.
Іди сюди.
Прощавай.
Бувай.
Гаразд.
Я хочу змінити Крит.
Ти зможеш.
Тепер ти правителька.
Боги обрали тебе.
Я не правитиму на догоду богам.
ІРАКЛІОН – 70 КМ
Ти?
Хто ти?
Я Кассандра.
Я пророчиця.
Ти тепер теж.
Іди до Арі й звільни живих.
Кеней зробить те саме з мертвими.
Проляже борозна.
Гей… Ні.
Мамо?
Мамо, чуєш?
Мамо.
ЦЕЙ ДЕНЬ НАСТАВ
Каос.
Мамо, ні, це я, Кеней.
Каос.
Агов?
Агов? Зевсе?
-Салют. -Привітулі.
Привіт!
Долю не знищити, Прометею. Ти мав би знати.
Усе, що ти мав робити, — це вірити.
І чекати, звісно.
Так.
Авжеж.
Якого біса?
Прометею?
Прометею!
Насолоджуйся свободою, Прометею.
А що з нею робити — вирішувати тобі.
Діонісе?
Геро?
Куди всі поділися?
Сюди.
Що це ти робиш?
Я тебе сюди не кликав.
Ти мав рацію.
Це був не сон, це було видіння.
Любий, це мама.
Збирай війська. І приготуй ще одне ліжко.
Як ти це зробив?
Що зробив?
Ти здатен відновлювати людські душі.
Вибач, друже.
Це сталося.
Каос іде.
Чого ви хочете?
Кажи, і я зроблю це.
Допоможи відбудувати Трою.
І знищити Олімп.
КАОС
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов