СЕРІАЛ NETFLIX
Дженні?
«Так, Свене?»
Я їду на автомийку.
«О, молодець».
Ну, кожен робить, що може.
«Ти супер, Свене Петцольде».
Так.
Дякую, Дженні.
«Бувай, Свене».
Забув сміття.
«Нічого страшного, буває».
Стій!
-Відійди звідти. -Що?
-Відійди від гаража! -Добре.
Відійди. Ще далі.
Гаразд.
-Добре. -Ти зовсім навіжена?
Убити мене хочеш?
Ага.
Я ж обіцяла.
-Дідько, це що, вогнемет? -Так.
Божевільна.
На всю голову, чуєш?
Мені треба дізнатися, кого я вбила у «Великому Едемі».
Перепрошую?
Кого я вбила у «Великому Едемі»
Не все так просто, ну бо я розумію, що ти людина,
яка може просто так завалити людину вогнеметом,
якщо вона тебе роздратує,
але як це зазвичай буває за інших обставин?
Наряджаєшся, п'єш «Кампарі» з апельсином,
трохи танцюєш, а тоді вбиваєш чувака, не знаючи, хто він і чому має вмерти?
Та хто таке робить?
Чекіст знає лише стільки, скільки треба.
Але ти дуже спостережливий, знаєш, що я мала в келиху.
Так.
Добре.
Розкажеш мені все, що має по справі кримінальний відділ.
Я хочу знати, чому мене кинули за ґрати.
Якщо чесно, тобі місце в психлікарні.
Прийшла до мене додому, ледь не спалила й очікуєш, що я допоможу?
Так.
Я не співпрацюю з кілерами, ясно?
А я не співпрацюю з класовими ворогами.
Принаймні, раніше так думала.
Часи змінюються.
Гаразд.
Я щойно врятувала тобі життя.
Дай мені інформацію.
Па-па.
Божевільна. На всю голову.
Вони всі злочинці.
І пробують анексувати нас.
Але дозволь мені дещо тобі сказати:
тут все не зійде просто без бою на пси.
Я присвятив життя служінню волі не для того,
щоб нас узяли й анексували.
Хто ще може все виправити?
Мільке вбив боягузливий злочинець.
Настала пора захистити наші цінності.
Його вбивцю вже знайшли?
Ті, кому треба це знати, знають. Замовкни.
Ну, прекрасно вийшло.
Накласти ще мазі?
Мазі? Якої ще мазі?
Де воно?
Що ти надумав?
Ставиш забагато запитань, Майку.
АРМІЯ НДР
Обов'язок кличе.
Зрозуміло.
Тож це індустріальна будівля,
ми хочемо зробити танці індустрією.
Рух для мас.
Вштир страшенно боїться того, що вологість зіпсує його платівки.
Ти знаєш, це мухомори?
Так, звісно.
Гаразд.
Середньовічні відьми літали на них, як мухи.
Знала про це? Я теж хотів літати,
щойно народився.
Якщо тоді можливо чогось хотіти.
Але тоді це питання, чи є в людей свобода волі.
Добрий день.
-Я шукала… -Мого дідуся, так?
Так. Він тут?
Він не вдома. Гостює в товаришів на Кубі.
Я його онучка. Доглядаю дім.
Він не згадував про Кубу.
-Тоді приїду ще колись. -Я жартую.
Ніби дідусь колись би взяв відпустку. Заходьте.
Не хочу вам надокучати.
Ні. Навпаки. Дідуся тішить, коли до нас приходять гості.
Гаразд,
візьму ваше пальто. Тут жарко.
Салют.
Не зважайте.
Сідайте собі.
Вип'єте щось?
У дідуся є бренді.
Ображається, якщо я не пригощаю ним гостей.
Зараз полудень.
Нічого.
Хвильку, повішу.
Дідусь люб'язно пішов на закупи на овочевий ринок.
Це недалеко. Він швидесенько вернеться.
Звісно, дідо геть не в захваті від того, що відбувається в нашій любій НДР.
І я теж.
ФЕДЕРАЛЬНА РОЗВІДКА ГАЙКЕ — ПСЕВДОНІМ «АННА»
Але зізнаюся,
з усіма цими квітами, які можна повсюди придбати,
починаю замислюватися.
Адже мати квіти з усього світу — це просто прекрасно.
І не одні лише гвоздики та хризантеми.
Бирючина з Тоскани,
маргаритки з Генуї,
стрелітція з Пальми,
крокосмія з Мадагаскару.
Тільо!
Геть! Геть!
Будь чемним.
На Заході вони звикли до всякого.
МЗС витрачає на квіти 200 тисяч німецьких марок на рік.
Подумайте, що ми могли б зробити з такою сумою в НДР.
Ви знали про це?
Ні.
І не розумію, нащо зрізати квіти.
Вони ж в'януть через три дні.
А ще ця застояна вода у вазі.
Будьмо.
А коли вернеться Отто?
Не знаю точно. Він же пішки пішов.
Зарядка йому на користь. Нарешті зрозумів це.
У вас чудовий вигляд на свій вік.
Займаєтеся спортом?
Трохи.
Яким саме?
-Піші прогулянки, гімнастика, аеробіка. -Ага,
ви із Заходу.
Чому ж?
«Аеробіка».
Ми звемо це «попгімнастикою».
Звідки ви знаєте мого діда? З роботи?
-Ні. -Полювання?
У найширшому сенсі.
Овочевий ринок давно зачинився.
Гадаєте, хтось досі дотримується годин роботи?
Або ще чогось іншого?
Дуже дякую за вашу гостинність.
Гадаю,
я ще завтра завітаю знову.
Передати щось дідусеві від вас?
Хай там як, як вас звати?
Чорт!
Тільо?
Боже, я так і думала. Поглянь на мене.
Гаразд, жити будеш.
Добре, відведемо тебе до ліжка.
Уже.
Ану.
Добре, раз, два, три, угору!
А та дама з каблучкою?
Вона з ФРС. І вже не повернеться.
Вибач.
Вона не любила квіти.
У мене всередині діра.
Гаразд.
Ці квіти не мають запаху.
Я не можу рухатися.
Солодких снів.
«Солодких снів»?
-Анно? -Це головний офіс.
Пані Гайке на лікарняному.
-Подайте свій рапорт завтра. -Як скажете.
Вітаю, це «Радіо Вільний Берлін» з найактуальнішою добіркою новин.
Влада НДР повідомила, що найвищого міністра уряду Еріха Мільке
поховають з державними почестями.
Надгробну промову виголосить
Маргот Гонеккер, відома як «Фіолетова відьма».
А тепер повертаємося до Волкера й найкращих хітів усіх часів.
Добрий вечір.
Мені знову треба в архів. По роботі.
Зрозуміло.
Так.
А ти, Свене?
Теж працюєш?
Ти не звільнився?
Дідько.
Германе,
що я можу тобі сказати?
Рано чи пізно в житті кожен має вирішити…
Герман усе бачить, але Герману байдуже.
Я за два тижні виходжу на пенсію.
-Гаразд. -Гаразд.
ПЕРЕВІДКРИТТЯ СПРАВИ «ВЕЛИКИЙ ЕДЕМ» — 1989 РІК
Я цього не розумію.
Чому вони так швидко закрили справу,
якщо й гадки не мали, хто ж убивця?
Може, знали більше, ніж ми.
Це ще гірше. Ця справа така підозріла, аж тхне.
Знаєш, що дивно?
-Поглянь на цей костюм. -Ну бачив, і що?
Ні, дивись. Помічаєш щось?
Ні.
-Він новісінький. -Ну але…
Так, весь обісцяний і все таке. Але диви. Тканина не зношена.
Кишені досі зашиті.
Навіть етикетка досі на ньому.
Не знаю, може, йому було байдуже на кишені.
Якщо тобі байдуже, ти не купуєш костюм за 2500 марок.
Може, він поспішав і лише щойно купив костюм.
Або він був з тих, хто зазвичай не носив дорогі костюми.
-Ти помітив ці цифри? -Ні.
Це номер телефону.
Можливо.
Фредді, це номер телефону.
У звітах його й не згадують. Навіть не перевірили.
Треба дізнатися, кому він належить.
Ти розумієш, що тобі не можна нічого забирати?
Так. Тому я скопіював оригінали.
Ого.
Це молот?
Чорт.
Відпусти його.
Стережися, вона кілерка.
Але ти теж, так?
Уве?
Відпусти його.
Без зайвих ривків, Клео, або пристрелю цього ідіота.
Давай.
-Усередину. -Що?
-Лізь. -Що?
Дідько!
Думаєш, я така дурна? Не заливай мені тут.
Говори німецькою.
Куди ти збираєшся?
До басейну?
Я б волів, щоб ти не напружувалася.
Лягай, улаштуйся зручніше. А я щось приготую.
Анді, я не хвора.
Поможи мені.
Пусти.
Довбаний комбінезон.
У мене через тебе стрес.
Набридло тобі терпіти.
Що?
-Що ти сказала? -Що мене розслабляє плавання!
У мене тільки через тебе зараз стрес.
Чому ти так кажеш?
Анді, я не дурна.
Раптом ти якось не ночував вдома.
Усі ці дзвінки. Дивна жінка з житлового управління.
І вчора ти теж не ночував удома.
Аню, ти знаєш, що я тебе кохаю.
Так?
Тоді не став усе під ризик.
От срака.
Зламався?
Чому не відповідаєш, коли я тобі дзвоню?
До мене завітав Уве.
Що? Він щось тобі зробив?
Ну, хотів мене вбити!
Він узяв Тільо в заручники.
У нього був дивний гараж. Ти знаєш, де він.
Алло? Язика проковтнув?
Де гараж?
«БЕРЛІНСЬКА РАНКОВА ПОШТА»
ЗАЯВА МАРГОТ: МІЛЬКЕ ЗАМОРДУВАЛО ФРС
МАГАЗИН ЧОЛОВІЧОЇ МОДИ «ВІЛЬВОРСТ»
Даруйте, але я не можу вам допомогти.
Ну тобто, 1987 рік — це було так давно.
А вугільно-сірі костюми Джорджо Армані всі купують.
Гаразд.
На візитівці
ви вказали свій особистий номер телефону.
Може, пригадаєте щось таке?
Так, але не повністю всі деталі.
Добре.
Прогляньмо
вихідні дані.
Зріст — 193 сантиметри,
Вік — десь від 30 до 35 років.
Стрункий, коротке темне волосся,
триденна щетина, вродливий.
Так, це описує більшість чоловіків, яким я даю свій номер.
Он як?
Гаразд.
Але часто є люди, які вам не подобаються, правда?
Тобто, чи були якісь характерні риси, які ви, можливо…
Бий мене сила Божа!
Та ви стібаєтеся.
Що це таке?
Камера.
-Камера. Я бачу. -Так.
Даруйте мені, але ми розкішний бутик.
Знаєте, скільки в нас усього крадуть?
Це запобіжний захід.
Фотоапарат?
За дзеркалом?
Гаразд, або можемо піти легким шляхом,
або ми з Фредді вернемося у відділок,
отримаємо ордер на обшук,
прийдемо назад,
рознесемо всю крамницю,
усі квитанції, усі рахунки,
і таки розберемося, що це за камера.
Така угода.
Отже, яка ваша відповідь?
-Що він робить? -Гадки не маю.
-Ордер на обшук, нормально? -Так.
-Завжди хотів це сказати. -Ага.
Ось.
Ви фотографуєте
чоловіків
оголеними?
Ні. Лише в білизні.
Даруйте. Звісно, лише в трусах.
Так. Я б ніколи не фотографував когось без білизни.
Фото — лиш для мого особистого користування. Я колекціонер.
-Я нічого з ними не роблю. -Добре.
-Це… -Наче поштові марки.
Так, а ще
вони дуже…
Це…
Це він.
Він.
-Можна? -Ага.
А, так. Це був липень 87-го року.
Тоді в місті було дуже цікаво.
Була 750-та річниця Берліна. Повно туристів.
Він був дуже гарним чоловіком, але дивним.
Чому дивним? Що в ньому дивного?
Він дуже поспішав.
Одразу взяв перший костюм,
хоч йому б більше пасував 38-й розмір.
Лишив свій старий одяг, заплатив щойно надрукованими купюрами, майже не говорив.
А потім була проблема з валізою.
Якою валізою?
Отут нижче на фото. Він наглядав за нею, як яструб.
Я лише раз хотів посунути її, а він здійняв цілу бучу.
Хтозна, що в ній було.
-Ясно. -Але це були інші часи.
Східняки не ходили щодня магазинами на бульварі Курфюрстендамм.
Східняки? Чому ви так кажете?
Це був типовий східнонімецький виріб.
Яскраво-червона. Не просто штучна шкіра, ще й примітивна. Такі випускали лиш в НДР.
Прогумована з одного боку, дешева пряжа з віскозного волокна. От.
У нас у продажі була дуже ексклюзивна валіза,
але він ніяк не міг розлучитися зі своєю.
Хотів посунути її від дзеркала, але він…
Спасибі вам. Ви просто скарб!
НДР.
Можна взяти це з собою?
Так.
Дякую.
Я з радістю дав вам свій особистий номер,
у разі, якщо у вас виникнуть запитання абощо.
Мене звати Меркус.
Свен.
Фредді.
Тому я й вступив до лав.
Розумієш? Заради миру.
ЇДКИЙ ПОТАШ
Тому ми звели Стіну.
ГІДРОКСИД КАЛІЮ
Ми знали приклади політичного шахрайства.
Звісно, заздалегідь.
-Угу. -Так.
Так,
ну, добре тоді.
Якось
мусимо довести справу до кінця.
Угу.
Нахили голову трішки назад, отак.
Тільо!
Лягай!
Клео, це було шикарно.
Що це сьогодні таке діється?
Добре.
Гайда, Тільо, ми їдемо додому.
Диви, шоколадні цукерки.
Перша!
Вітаю.
А це мало бути жартом, що…
-Погляд уперед. -Добре.
У дитинстві я знайшов на пляжі зуб акули,
і це було так смішно, бо я думав,
що десь там акула плаває без одного зуба.
Ви щось дізналися?
Так.
Досить багато насправді.
То чому не подзвонили одразу? Чому дзвонити вам маю я?
Бо я не знаю, чи працюю на вас офіційно.
Я не отримав контракту абощо.
Той з «Великого Едему», імовірно, був східняком.
Штазі чи інша іноземна розвідка. Того дня його бачили з червоною валізою,
з якої він не зводив ока.
І де була ця валіза?
Не у «Великому Едемі» ж.
Гадки не маю.
-Я дещо розвідала про вас. -Он як?
Здається, ви не дуже успішні на роботі.
Правда?
Що ви хочете почути?
Я став батьком у 19, і це певний час було моїм пріоритетом.
А коли я захотів повернутися в гру,
то потрапив лише у відділ шахрайств.
Захоплива історія.
У Клео Штрауб
є всі необхідні для неї контакти в Штазі.
Вона знає лиця, імена та структуру.
Якщо хтось і знає, де ця валіза, то це вона.
Утріться їй у довіру
й матимете контракт.
Добре?
Добре.
Скоро зустрінемось.
В акул відростають зуби.
Вашої акули без зуба не існує.
Ну от.
Це ж треба.
Зовсім мало лишалося. Мене ледь не грохнула ця стерва. Дідько!
Ти довго думав, перш ніж брати його в заручники?
Він мене бачив. Хотів його завалити. Знаєш, скільки їй бракувало?
«Скільки їй бракувало?» Ти мав розібратися з Клео.
Так, знаю. Вона міцний горішок.
Я ж казав, позбудься її.
Тупий ідіот. Ти просрав усю місію.
-Знаєш, що з нами буде, якщо налажаємо? -Та знаю, знаю!
Добре. І що тепер?
Тепер мусиш мені помогти.
Дженні?
ВИЙШЛА, МОЖЛИВО, НАДОВГО
Сам удома, як король.
Я ведмідь.
Бум!
Що ти накопав?
Можна соку?
Соку?
АПЕЛЬСИНОВИЙ СІК
Я думав, що чітко висловився минулого разу, ні?
Що ти тут робиш? Чому я маю з тобою співпрацювати?
Бо ти зможеш увійти в історію?
Як тобі таке?
Так, я слухаю.
Добре. Ти мав рацію стосовно Вечорека, Блюма та Мільке.
Ти також мав рацію щодо того, що я не знаю, чому мене посадили,
і саме тут може бути ключ.
Я знаю, що це мусила бути якась змова,
щось за участю Штазі, ФРС, а також, можливо, ЦРУ.
І масштаб був такий, що вони досі не дають розкрити правду.
Ясно.
Змова за участю ЦРУ, Штазі
та ФРС?
Працюємо разом — мусиш
дотримуватися моїх правил.
Зрозуміло?
Моє правило таке:
ти припиняєш убивати людей.
Це не нормально.
Твої правила?
Так!
Добре.
Команда?
Без убивств?
Без убивств.
Тоді ми команда.
Східняк?
З валізою.
Навіщо б мені наказали вбивати східняка?
Не знаю, це ти мені скажи.
Що це?
Шоколадні цукерки.
Гаразд, то що ж східняк
у новенькому костюмі
робить на дискотеці в Західному Берліні, де його вб'є кілерка Штазі?
Мабуть, він був перебіжчиком.
Інакше нащо його вбивати?
Ну добре,
у нас є ймовірний перебіжчик,
якого незадовго до смерті бачили з валізою,
яку він не спускав з очей.
Може, передача мала відбутися там.
Звісно,
передача!
Гаразд, передача.
Так, у нас шпигунська історія. Секретні служби, перебіжчики.
У якій шпигунській історії рано чи пізно не з'являється валіза?
Так? Так.
Наступний наш крок — знайти,
де ця валіза та що в ній.
Тупий виродок!
Що, Клео? Чекай.
Чорт!
Є хто?
-Сонце, що сталося? -Ти живий?
-Так. -Добрий вечір.
Добрий, хлопці. Петцольд з відділу шахрайств.
-Де та жінка? -Де Марк?
Яка жінка?
Нам сказали, вам погрожує якась жінка.
-Де вона? -Тут нема ніякої жінки.
Де та з пістолетом?
Усе добре. Ніякої жінки нема.
-З вами все гаразд? -Прекрасно.
-Ми оглянемо все тут? -Я бачила її.
Ні. Вибачте, будь ласка.
Дуже перепрошую.
Боюся, у моєї дружини проблеми з ревнощами,
особливо після того, як вона випила.
Якби ж то був жарт. Ви…
-Ви щось випили? -Що?
Так. Дуже перепрошую. У вас є й цікавіші справи.
Дякую, що перевірили.
Гаразд. Дуже дякую. Гарного вечора.
-Спасибі. -До побачення. Гарного дня.
Дякую.
Дженні, зачекай, будь ласка. Дженні, стривай. Хвилинку!
Дженні. Просто дозволь мені пояснити.
Мені набридла ця хрінь. Досить!
-Ти не слухаєш. -І так постійно!
Ні, припини.
Я підніму.
Вульф.
Це я. У мене нова інформація. Негайно приїжджай у «Тахелес».
Анді?
У нічну зміну завтра? Гаразд. Дякую.
Привіт.
Можна?
Те з поліцією було просто непорозумінням.
Дженні… Тобто моя дівчина думала,
що я під загрозою,
бо ти небезпечна.
Але я нікому нічого не казав. Чесно.
Тож, будь ласка, не внось мене до списку вбивств.
Я хочу, щоб ми й далі працювали разом,
бо справді думаю, що з нас
може вийти
крута команда.
От.
Добре.
Гаразд.
А ще
Дженні мене прогнала
й…
Можеш упасти на диван.
На той диван чи…
ТЕЛЕФОН
Підійми.
-Так? -Товаришко, це я, Уве.
Ти винна мені новий гараж.
Але нехай,
знаю дещо, що може тебе зацікавити.
Що ж?
Чому Фірма пожертвувала тобою.
Ти мала вбити типа у «Великому Едемі». Стались помилки.
А ще, чому Анді не прийшов учора.
Звідки ти це знаєш?
На кого ти працюєш?
Ти можеш обрати місце зустрічі.
Разом ми можемо все перевернути.
Добре.
Десь, де багато людей.
«Кафе Інтернаціональ». Зараз.
Годі стукати, стерво, чекай своєї черги!
-Вульф. -«Кафе Інтернаціональ». «Клуб Кола».
Що ж це діється?
Ви трахалися?
Що?
Питаю, чи ти трахався з Клео.
А тобі що до цього?
Нічого.
Вона теж мені не дала.
Схоже, їй це не цікаво.
Хочеш поснідати? Маю готові булочки.
Де Клео?
Щойно пішла.
Що?
Щойно пішла.
Куди?
У «Кафе Інтернаціональ».
-Чому вона туди поїхала? -Гадки не маю. Вона не сказала.
Запитання й трахання їй не подобаються.
Може годі казати «трахання»?
Кайфонемо на двох?
Думаю, тобі зайде.
Слухай, я скоро відкриваю клуб.
Клуб техно.
Мені треба дим-машини.
Знаєш, скільки коштує дим-машина?
Гадки не маю.
Як ти ще називаєш «трахання»?
Маєш пістолет?
-Звісно. Ти? -Так.
У тебе є жучок?
Не будь дурною.
Покажи.
Хочеш стриптиз?
Гаразд.
Покажи.
Добре.
Соціалізм не довершений.
Нас не анексують.
Ми не були друзями, та зараз потрібні одне одному.
«Одне одному»?
Уве, що саме ти маєш на увазі?
Розплющ очі.
-«Нас» уже немає. -Що вам принести?
Дякую, мені нічого.
«Клуб Колу»
Розкажи мені все, що знаєш.
Які помилки тоді сталися, і що там з Анді?
НДР дала нам усе.
Соціалізм зробив нас нами.
Не можна ховатися.
Ми часто перевершуємо капіталістів.
Навіть нашою «Клуб Колою».
Тирса в мізках західників…
Уве.
Ти ж не кажеш, що не знаєш, за кого борешся.
Ти завжди була першою, на передовій.
Так, Клео? «Завжди готова».
Чорт!
Боже мій!
Швидше!
Дідько!
Переклад субтитрів: Богдан Кордоба