Nazdar, soudruhu z KGB.
Poslala tě Olga?
Kleo?
Kleo!
To je úlet.
- Už jsem na třetí úrovni. - Kde?
Quattuor Saxa. To je Cianina hra se čtyřma blokama.
Je super!
- Co to děláš? - Něco hledám.
Hele, stopa z dětství.
Co?
Ten mořský koník.
Latinsky hippocampus. A nejmenuje se tak jen to zvíře,
ale taky část mozku, která uchovává vzpomínky.
Nepamatuješ si dětství. Hippocampus, vzpomínky, dětství.
Nářez.
Můžu si ji vzít?
Jo.
Já to věděla.
Co?
Tohle je můj děda.
A tohle ten Rus, co mi přinesl toho mořskýho koníka.
Rossbach, ten pitomej parchant.
- Můj instruktor z projektu Else. - Jako tvoje pravidlo tří?
Jako hippocampus, vzpomínky, dětství.
Akorát tady je to
Rossbach, Rus, děda.
Je to to jako rovnice.
- Musíš najít „x“. - Co je „x“?
Ten červený kufřík.
Představuje část dětství, kterou jsi zapomněla.
Kdo ho vlastně má?
Nejspíš agent Stasi na americký ambasádě.
- A tenhle ví, kdo to je. - To je dobrý.
To mi taky dáš?
- Jo. - Super!
No to mě podrž.
Kleo! To je ale náhoda.
Jutto.
Neviděly jsme se věky.
Jo. To je ale náhoda.
- Co tady děláš? - René pracuje tamhle.
- Jsme zasnoubený. - A co Marco z Fangschleuse?
Marco z Fangschleuse mě začal nudit.
- Rozvedla jsem se. - Máš děti?
Ne, potratila jsem. Chudinka malá.
- To mě mrzí. - To je dobrý.
Byla jsem v osmým jako tenkrát ty.
- Jak víš, že jsem potratila? - Znáš to naše zřízení.
Ani si tu neuprdneš, aniž by to všichni nevěděli.
Nezajdeme na kafe?
Musím jít.
A co někdy zajít na pivo?
- Jako kdysi? - Možná. Zatím.
Tak se měj.
Ty jo, tomu říkám pudink! Ten já miluju.
Nebo říkáte „želé“?
- Pudink. - Výborně.
Je naše republika v takovým srabu, že pouští zrádce na svobodu?
Ty kecy o velezradě jsou k popukání.
Ukázalo se, že já jediná jsem stát nezradila.
Dovolíte?
Vypadá to dobře.
Ale žádný strach.
Naložila jsem se zrádci tak, jak jste mě vycvičili.
Svízel vonný.
- Proč je modrej, a ne zelenej? - Co chceš?
Mám dvě otázky.
Zaprvý, kdo je tohle?
- Soudruh Nikolaj Žukov. - Co teď dělá?
Netuším. Dlouho jsem ho neviděl.
Do toho, po chuti.
To se nedá odmítnout.
A teď moje druhá otázka.
Donedávna jste trénoval agenty
ministrova speciálního útvaru pro zvláštní záležitosti, ne?
Kdo byl náš špion na americký ambasádě?
To nevím.
Cvičil jsem naše lidi.
Ale nasazoval je děda.
Ale to víš líp než kdokoliv jiný.
Nashle!
- Ukázala se tu Kleo Straubová. - To není dobrý.
Čmuchá kolem.
- Mám ji…? - Ne, postarám se o ni osobně.
Dobře, soudružko. Děkuju.
Kdo to byl?
- Moje matka. - Ona je Ruska?
Víte, co si myslím? Že to byl soudruh Žukov.
Je z KGB, viďte?
Proč by měl pohraničník vědět, kde jsou personální složky Stasi?
Dělal pro rozvědku a měl ty složky na starost.
Soudruhu Reissere! Rád vás zase vidím. Máte pár minut?
Ani ne.
Prima.
Vím, že si naše první setkání nepamatujete,
ale utkvělo mi, co jste říkal
o personálních složkách rozvědky.
- Jo. - Říkal jste, že jsou pryč.
Ne zničené, ale ztracené.
Já teď hledám jednoho agenta Stasi a říkám si, jestli „pryč“ neznamená,
že už nejsou u rozvědky.
- Nevím, o čem to mluvíte. - Dobře.
Tohle…
by vám neosvěžilo paměť?
Kruci.
Freddi, nemáš peníze?
Pěkný hodinky. Teda!
Chronometr, safírový sklíčko.
Čórka z Kurfürstendammu? Nebo jste je podědil?
- Jo. - Co „jo“?
Dědictví?
Pokud vím, je to zbrusu novej model.
Nový stojí asi 25 000 marek.
- Západoněmeckých. - Ty bláho!
Mandlovou buchtu?
Možná bychom soudruhu Reisserovi měli vysvětlit, s kým má tu čest.
Frederick Lionel Lembach, státní policie, oddělení podvodů.
Podvodů?
- Nic jsem neprovedl. - Ale provedl.
Prodal jste ty složky.
Ale mám pro vás návrh.
Tady kolega Freddi „ničitel“ Lembach
by na to mohl zapomenout, když nám řeknete komu.
Dobře. Prodal jsem kopie těch složek
našim sovětským přátelům.
KGB.
Dneska se každej stará jen o sebe.
KGB.
To snad není možný! Taková náhoda! Co chceš od KGB?
Nevím, jak vy na Východě, ale my tu říkáme:
„Do toho ti nic není, Kleo.“
Zdá se, že jsme zjistili totéž.
Jo? Fajn, povídej.
Co jsi zjistila?
Do toho ti, můj drahý Svene, nic není.
Moc vtipný.
Uděláme to takhle. Řekneš mi, co jsi zjistila.
- A já to na oplátku řeknu tobě. - Ty první.
Ty první.
No dobrá.
Sleduje mě agent KGB.
Očividně taky hledá ten kufřík a nejspíš je někde uvnitř.
Na berlínský stanici KGB.
Myslíš, že je v tom zapletená KGB?
Bože!
Jsi vedle jak ta jedle. Víš kulový, co?
Nic jsi nezjistila a teď ses připlazila zpátky.
Zapomeň. Sbohem.
- Nabízel jsem ti spolupráci. - To už tu bylo.
- Podrazils mě, vzpomínáš? - Budeme to rozebírat?
- Nepodrazil jsem tě. - Ale jo.
A klidně ses se mnou vyspal.
Ale dobře, moje chyba. Neměla jsem být blbá a věřit ti.
Tak jo.
Kleo. Mrzí mě to.
Jo, mě taky, Svene.
Mě taky.
Počkej, prosím tě. Kleo?
Kleo?
To si dělá prdel.
Pojďte.
Kurva! Dobře.
Dobře. Zdravím.
Pojďte s námi.
Jsem Sven Petzold.
- Pojďte, prosím. - Jsem přítel.
Musím to opakovat?
- Vůbec vám nerozumím. - Vystupte z auta!
Mám jít s vámi?
Ano, pojďte s námi. Dělejte, pojďte.
Dobře. Fajn.
Sakra, to… Vždyť jdu.
Tak jdeme.
Pohyb.
Počkej.
Tady.
Zalez tam a sedni si.
To ne.
Sedni si.
Dobře.
Vůbec nic jsem neudělal.
Pohodlně se usaď.
Dobře.
Počkejte.
Počkejte, prosím!
Co to sakra je?
Stabilní, odolný, netoxický.
Pelech, vyhlídková plošina a prolézačka v jednom.
- To je blbost! - Není.
A kde máš tu kočku?
Netuším.
Zdravím.
Nazdar, soudruzi.
Co se týče Kleo Straubové,
zdá se, že přátelský přístup na soudružku nezabral.
- Jak jako „zdá se“? - Budu se snažit dál.
Snahu si strč někam, Jutto.
Dohlídni, ať se nám neplete do cesty.
Pěkný škrabadlo. Hezkej večer.
Ahoj, Jutto. Uvidíme se zase?
„Uvidíme se zase?“
Dobrý den.
Nevím, co si myslíte, že jsem udělal,
ale není důvod se mnou zacházet jako s nebezpečným zločincem.
Neboj se, příteli.
Nikdo si tu nemyslí, že jsi nebezpečný zločinec.
Na to jsi moc velká květinka.
Soudruh Alexander Belov…
To jsou mi věci.
Proč tady čmucháš?
Jsem tady, protože máte něco, co potřebuju.
- K věci. Co chceš? - Personální složky rozvědky.
Informace o všech agentech Stasi. Vím, že je tu máte.
Moment.
Počkejte. Poslouchejte.
Socialismus je v prdeli.
Povím vám něco o kapitalismu.
Na Západě se každý musí postarat sám o sebe.
Rozumíte mi?
Padesát tisíc.
- Marek? Východo…? - Západoněmeckých.
- Dobře. - Nebo je to problém?
Ne, neblázněte. Ani v nejmenším.
Zítra v deset v pánský sauně Rasputin.
Jen dotaz. Musí to být sauna?
Mám strašně nízkej tlak.
Co zásobovací tunel výstaviště v poledne?
Mám poblíž holiče, tak bych to mohl…
- Výstaviště, zásobovací tunel, poledne. - Výborně.
Jo.
To mi ho teda vyndej. Jsem ještě na tripu, nebo co?
Thilo?
Thilo!
Ty kanče!
Sekne ti to.
Myslel jsem, že jsi na Siriu B se svou princeznou.
Taky byl, Dopi.
Ale moje mise ještě neskončila.
Teda tady na Zemi.
Ty jo. Hustý.
- Co musíš udělat? - Nemám tušení.
To mi neřekla.
Moje princezna.
Ale nejdřív dneska večer otevřeme náš klub.
Fakt? Thilo, jsem tak rád, že ses vrátil.
Už jsem se bál, že ho budu muset otevřít sám.
Hele, byl jsi někdo zamilovanej?
Jako doopravdy?
Jo, doopravdy.
Asi ne.
Řeknu ti,
že na to žádnej trip nemá.
Holgere?
Co ty tady?
Takhle jsem si to nepředstavoval.
Chtěl jsem tě vidět.
Po takový době?
Jo, zeď je pryč.
Už deset let přemýšlím, jestli největší chyba mýho života byla,
že jsem o tebe nebojoval.
Nikdy ses neozval. Co tak najednou?
Psal jsem ti.
Každej týden jeden dopis, celej rok.
Žádnej mi nepřišel.
Otto.
Jak se mu daří?
Je mrtvej.
Radši bys měl jít.
Uvidíme se ještě?
To není dobrej nápad.
SIRIUS B, PLANETA RAVE SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
Kleo, jsem tak rád, že jsi přišla.
Díky za pozvání.
Co na to říkáš?
To je nářez.
Ahoj, Kleo. Dáš si?
Ne, díky.
To je krása, Kleo.
Jak víš, jak se jmenuju?
Já vím všechno.
Všechno? Tomu nevěřím.
Tatínek ti dal moc hezký přívěšek.
Už musím domů na večeři.
Drazí krajané!
Před pár týdny byla podepsána dohoda
o monetárním, ekonomickém a sociálním sjednocení
Spolkové republiky Německo
a Německé demokratické republiky.
Občané Spolkové republiky a NDR jsou opět…
Dobrej.
Jsem Sabine, ta nová.
Vy víte, že jsme nabrali někoho novýho?
Ne.
Brzy budou žít ve svobodném a sjednoceném státě.
Větve.
Co to děláš, holka?
Chceš, aby mi prasklo srdce?
Vy jste ale žabaři.
Soudruh Alexander Belov!
Zpátky z Mallorky?
Zase ty?
- Hezky se to zahojilo. - Hádám, že kvůli jizvám tady nejsi.
- Stýskalo se ti? - Chci složky agentů rozvědky.
To nejsi sama.
Takže?
Kleo,
dneska se o sebe každej musí postarat sám.
- Co mi udělat nabídku? - Nabízím ti, že ti neustřelím koule.
To bys neudělala.
Myslíš?
Ne.
Proč ne?
Protože by sis je ráda pocumlala.
Ty svině.
Pocumlej si je sám.
Tak kde jsou ty složky?
Jsou to kopie. Mikrofilmy. Jsou v Karlshorstu.
No vidíš.
Tak jdeme.
- Můžu si vzít aspoň pantofle? - Jistě.
Děkuju.
PARKOVIŠTĚ
Aha.
Paní Něco-něco ze CIA.
Hádám, že tohle setkání není to náhoda.
Mrzí mě, že váš informátor nedorazil.
Můj informátor? Nemám tušení, o čem mluvíte.
Ale no tak.
Taky jste ho deaktivovala?
Paní Carmichaelová, nechci se vměšovat do záležitostí CIA,
ale nemůžete jen tak zabíjet lidi.
- Co to je? - Moje poslední nabídka.
Jestli nám někdo může přivést Kleo
i s červeným kufříkem,
jste to vy, pane Petzolde.
Vy.
To je fůra peněz, co tak zoufale potřebuju.
Průkaz CIA?
S mojí fotkou?
To mě poser!
Zvláštní agent Sven Petzold ze CIA.
Alexandře Alexandroviči.
Pohov.
Chápu, díky. Musím jít.
Ahoj, Sašo.
Jak se máš, Natalie? Všechno v pořádku?
Co děti?
Děti se mají dobře. Díky.
- To je soudružka z Moskvy. - Dobrý den.
Dobrý.
Děti?
Žádný kraviny.
Hoď sebou.
No jo.
Prosím.
To nebylo tak těžký.
Pozor! Je ozbrojená.
Tamhle je. Máme ji.
- Tady je. - Odhoď zbraň!
Měla jsem ti ty koule ustřelit.
Ani hnout!
- Klid, soudruzi. - Dělej.
Pomalu.
To je ono.
Ty svině!
Stát!
Stůj, nebo střelím!
Stát! Na zem!
Na zem!
Ani hnout!
Na zem!
Kurva!
Nastup! Dělej!
Vidělas to?
Nechal jsem si ten tvůj granát. To byla ďaha!
- Jsi v pohodě? Ukaž. - Dobrý.
Jen se chci podívat.
Teď by se slušelo říct:
„Moc ti děkuju, drahý Svene.“
Za co?
Ty se ptáš? Zachránil jsem ti život.
To říká kdo?
Na rovinu, zachránil jsem ti život. A to je fakt.
A další fakt je, že neumíš děkovat. Mám to u tebe.
- A co je tohle? - To jsou ty složky?
Dej mi je.
Víš, jakej je mezi náma dvěma rozdíl?
Ty je chceš, abys dokázal sám sobě a světu, jak jsi skvělej a chytrej.
- Protože jako vždycky myslíš jen na sebe. - Ne. Bejvávalo.
Tentokrát jde o něco mnohem většího.
A jsi to ty, kdo myslí na sebe.
Jo.
Máš pravdu.
Jde o mně.
Jde o mou minulost, protože jí kus chybí.
Jistou část si nepamatuju.
A chci pochopit, proč jsem taková.
Víš ty co? To je sakra dobrej důvod.
No fakt. Lepší důvod ani nemůžeš mít.
Pomůžu ti.
Dovolíš mi to? Prosím.
Fajn. Podíváme se na to společně.
Jo!
Krycí jméno Else.
Ne.
Krycí jméno Zámečník.
Ne.
Krycí jméno Podivín.
Gustaf.
Ne.
Krycí jméno Vole.
Voníš nějak jinak.
- Thilo koupil zápaďáckej prací prášek. - Dobře. Krycí jméno Kuchař.
Chcete jít na…
Co tu děláte?
Snažíme se zjistit, kdo byl náš špion na americký ambasádě.
Když něco hledám, občas je lepší počkat, až si to najde mě.
Dobře.
- Nedáme minigolf? - V noci?
- Jo. - Dneska ne, Thilo.
Dobře.
Ciano, nechtějí.
TRVALÉ NASAZENÍ
To je ono!
ANZM. Trvalá mise USA v Západním Berlíně.
Počkej. ANZM. Co to přesně znamená?
- Agent na zvlášním misi? - Aha.
Krycí jméno Medvěd.
Objekt Moni.
A „objekt“ znamená co?
Úkryt, kam se ANZM v případě nouze stáhne.
Že mě to hned nenapadlo.
Výborně! Tím pádem máme teorii.
A tou je, že tenhle ANZM s krycím jménem Medvěd
se skrývá v objektu Moni s naším červeným kufrem. Správně?
Jo.
Teď už jen musíme ten úkryt najít.
„My?“
Proč "my?"
Bože, ty víš, kde je. A samozřejmě mi nic neřekneš.
Tohle nejde.
Zachránil jsem ti život. Jsem poslední, kdo ti zbyl,
a stejně se mnou zacházíš jak s kusem hadru.
Otevři…
Neignoruj mě!
Do háje!
Zachovej si důstojnost.
Takovej dům bych si dala líbit.
V čem bydlíš na Siriu B?
Zatočila se mi hlava.
Ciano?
Opatrně.
Pomalu.
Potřebuješ si lehnout? Pozor na hlavu.
Thilo? Už je tu taxík?
Jakej taxík?
- Ten, co jsi měl zavolat. - Jo ten! Už jede.
- Co je jí? - Zamotala se jí hlava.
Kam se chystáš?
- Do Bělehradu. - Taxíkem?
Vlakem.
- Přivezeš mi něco? - Jasně.
Čau.
Co tu zase děláš?
Už jednou jsem udělal tu chybu, že jsem o tebe nebojoval.
Nenechám se odbýt jen proto, že se bojíš svých citů.
Na tohle teď nemám čas.
Co? Proč? Kam jedeš?
Do Bělehradu.
Taxíkem?
Vlakem.
- Dobrej. - Zdravím.
To je všechno?
Tohle jsem ti před těma deseti lety chtěl dát,
ale pak jsme se neviděli.
Je to kazeta s písničkama, co jsme poslouchali.
Nechal sis ji celý ty roky?
No jo.
Díky.
Opatruj se.
VELITELSTVÍ KGB MOSKVA
Ano, dále.
Zdravím tě, Olgo.
Kde se tu bereš?
Překvapená?
Myslela jsem, že jsi…
Mrtvej.
…v Berlíně.
- Co chceš? - Bodnul by mi čaj.
Posluž si.
- Prekérní situace, co? - Nevím, co tím myslíš.
Myslím,
jak jsi na mě poslala ty svý gorily, aby mě zabili.
Ale teď tu stojím před tebou.
Živ a zdráv.
Soudruhu Žukove,
jako obvykle se přeceňuješ.
Proč bych tě měla chtít zabít?
To jsem si taky říkal.
Proč?
Myslel jsem, že jsi chytřejší.
Je mi ukradený, co si o mně myslíš. Rozumíš?
Jo.
A to je přesně tvůj problém.
Jejda.
Prosím?
- Soudruzi. - Ano?
Můžeme začít.
Rozumím.
Hlavní město Sovětského svazu se vzpamatovává ze série vražd.
Místní úřady hlásí 12 mrtvých.
Oběti měly údajně vazby na KGB
a byly členy politbyra výboru Komunistické strany.
Nezávislí pozorovatelé připisují vraždy vnitřnímu boji o moc.
Všechny oběti byly příznivci perestrojky prezidenta Michaila Gorbačova
a znovusjednocení Německa.
Kdo si zahrává s ohněm, může se spálit.
Překlad titulků: Anna Farrow