Вітаю, товаришу з КДБ.
Це Ольга тебе підіслала?
Клео!
Якесь божевілля!
-Я вже на третьому рівні. -Де?
У «Кваттуор Сакса». Це гра К’яни, із чотирма блоками.
Дуже крута гра!
-А ти що робиш? -Шукаю дещо.
Поглянь, це підказка з твого дитинства.
Що?
Морський коник.
Гіпокамп латиною. Це не лише назва тварини.
Це також частина мозку, що відповідає за пам’ять.
Не можеш пригадати своє дитинство: гіпокамп, пам'ять, дитинство.
Ого!
Можна, я візьму?
Бери.
Я так і знала.
Що саме?
Це мій дідусь.
А це росіянин, який приніс морського коника.
Тупий виродок Россбах.
-Мій інструктор з проєкту «Ельза». -Як у твоєму правилі трьох?
Гіпокамп, пам'ять, дитинство.
Але тут —
Россбах, росіянин, дідусь.
Як у математичному рівнянні.
-Треба вирахувати ікс. -А ікс — це що?
Червона валіза.
Вона означає забуту частину твого дитинства.
У кого вона?
Мабуть, в агента Штазі, у посольстві США.
-І він знає, хто це. -Що ж, це добре.
Можна, я візьму й це?
-Так. -Супер!
Очам своїм не вірю!
Клео! Оце так випадкова зустріч!
Ютто!
Ми не бачилися цілу вічність.
Так, справді випадкова зустріч!
-А ти що тут робиш? -Рене працює неподалік.
-Це мій наречений. -А як же Марко із Фангшлейзе?
Мене дістав цей Марко із Фангшлейзе.
-Я розлучилася з ним. -А діти є?
Ні, у мене був викидень. Бідолашна горошинка.
-Мені шкода. -Нічого страшного.
Я була на восьмому тижні, як і ти тоді.
-Звідки ти знаєш, що я втратила дитину? -Це ж наша республіка!
Тут усі знають, хто коли пукнув.
Вип'ємо кави?
Я мушу йти.
Може, якось посидимо за келихом пива?
-Як у старі добрі часи. -Можливо. Бувай.
Бувай.
Оце справжнє желе! Обожнюю желе.
Чи по-вашому це «желатиновий десерт»?
-Желе. -Чудово.
Невже республіка дійшла до ручки, щоб випускати зрадників держави?
Цікаве зауваження щодо зради.
Виявляється, я єдина, хто не зрадив державу.
Можна, так?
Вигляд дуже апетитний.
Але не хвилюйтеся.
Зі зрадниками я розправляюся так, як ви мене вчили.
Маренка.
-Чому синя, а не зелена? -Чого тобі треба?
У мене є два питання.
Перше: хто це?
-Товариш Ніколай Жуков. -Чим він зараз займається?
Поняття не маю. Я давно його не бачив.
Їж, якщо хочеш.
Не відмовлюся.
І ще одне запитання.
Донедавна ви тренували оперативників
для міністерських спецзавдань. Так?
Хто був нашою людиною в посольстві Америки?
Я не знаю.
Я навчав людей.
А розпоряджався ними твій дідусь.
І ти це знаєш, як ніхто інший.
До побачення!
-До мене приходила Клео Штрауб. -Це недобре.
Вона щось винюхує. Може…
Ні, я сам займуся нею.
Зрозуміло, товаришу. Дякую.
Із ким розмовляли?
-З матір’ю. -Вона росіянка?
А я думаю, що це був товариш Жуков.
І він з КДБ, так?
Навіщо прикордоннику знати, де зберігають особові справи Штазі?
Бо він працював на розвідку і відповідав за них.
Товаришу Райссере! От ми зустрілися знову. Маєте дві хвилини?
Не думаю.
Чудово.
Навряд чи ви пам’ятаєте нашу першу зустріч,
але я запам’ятав одну річ, яку ви сказали про особові справи розвідників.
-Он як. -Ви сказали, що справи зникли.
Їх не знищили. А вони зникли.
Я розшукую агента Штазі, і мені цікаво, чи слово «зникли» означає,
що цих справ у відділі розвідки уже немає?
-Я не розумію, про що ви кажете. -Гаразд.
Ну,
може, це допоможе вам пригадати?
Чорт.
Фредді, маєш гроші?
Який крутий годинник. Нічого собі!
Хронометр, сапфірове скло.
Випав з вантажівки на Кудамм? Чи це фамільна річ?
-Так. -Що означає «так»?
Фамільна річ?
Наскільки я знаю, це нова модель.
Коштує приблизно 25 000 марок.
-Західнонімецьких марок. -Круто!
Хочете круасан?
Варто пояснити товаришу Райссеру, із ким він має справу.
Фредерік Ліонель Лембах, відділ протидії шахрайству.
Шахрайству?
-Я ж нічого не зробив. -Авжеж, зробили.
Ви продали справи.
Але я вам щось запропоную.
Мій колега Фредді «Руйнівник» Лембах може раптом усе забути,
якщо скажете, хто їх купив.
Гаразд, я продав копії справ
нашим радянським друзям.
КДБ.
Зрештою, зараз кожен сам за себе.
КДБ.
Хто б подумав! Який збіг! Чого тобі треба від КДБ?
Не знаю, як кажуть на сході.
А в нас кажуть: це зовсім тебе не стосується, Клео.
Схоже, ми з тобою дізналися те саме.
Справді? Тоді розповідай.
Що ти дізналася?
Це, любий Свене, зовсім тебе не стосується.
Дуже дотепно.
Зробімо так. Розкажи, що ти з’ясувала.
-А я розповім, що відомо мені. -Ти перший.
Ти перша.
Добре.
За мною шпигує агент КДБ.
Йому теж потрібна червона валіза. І він, імовірно, перебуває он там:
у відділку КДБ у Берліні.
До цього причетний КДБ? Серйозно?
Господи.
Нічого ти не розумієш і нічого не знаєш!
Нічого не з’ясувала, а тепер приповзла сюди?
Забудь, забирайся звідси.
-Я пропонував тобі співпрацю. -Ми працювали.
-Ти мене підставив. Забув? -Поговоримо про це?
-Я тебе не підставляв. -Підставив.
І після цього не посоромився зі мною переспати.
Гаразд, я сама винна, що була такою дурепою і довірилась тобі.
Гаразд.
Клео. Мені шкода.
Мені теж, Свене.
Мені теж.
Прошу, зачекай. Клео!
Клео!
Це якесь знущання!
Ходімо з нами.
Чорт забирай!
Так, гаразд. Вітаю.
Ходи зі мною.
Я Свен Петцольд.
-Ходи зі мною. -Я друг.
Виходь мовчки.
-Не розумію, що ви кажете. -Виходь з машини!
Іти з вами?
Так, ходи зі мною. Ну ж бо.
Гаразд.
Заради Бога…
Не зупиняйся!
Ну ж бо!
Тримай.
Сюди.
Ласкаво просимо.
Ні.
Присядь.
Гаразд.
Я взагалі нічого не зробив.
На здоров’я.
Добре.
Зачекайте.
Будь ласка, одну хвилинку!
Що за чортівня?
Стабільно, довговічно, без токсичних речовин.
Спальне місце, оглядовий майданчик, ігрова зона — усе в одному.
-Не може бути! -Це так.
А де твій кіт?
Не знаю.
Привіт.
Привіт, товариші.
Стосовно Клео Штрауб —
схоже, що я не можу втертися в довіру до цієї товаришки.
-Що означає «не можу»? -Я намагатимусь. Ось що це означає.
Треба не «намагатися», Ютто.
А робити так, щоб вона нам не заважала.
Гарна дряпка. На все добре.
Бувай, Ютто. Ще побачимося?
«Ще побачимося?»
Вітаю.
Не знаю, що я по-вашому натворив,
але немає жодних підстав вважати мене небезпечним злочинцем.
Не хвилюйся, друже.
Тут ніхто не вважає тебе небезпечним злочинцем.
Ти надто невинний.
Товариш Александр Бєлов.
Ну-ну!
Чому ти тут шпигуєш?
Я тут, бо у вас є те, що мені потрібно.
-Ближче до суті. Що тобі потрібно? -Особові справи розвідвідділу.
Інформація про всіх агентів Штазі. Я знаю, що справи тут.
Зачекай.
Стій. Послухай.
Соціалізм — це повна дупа.
Я розповім тобі дещо про капіталізм.
У нас, на заході, кожен дбає лише про себе.
Розумієш мене?
П’ятдесят тисяч.
-Марок? Східнонімецьких? -Західнонімецьких.
-Згода. -Чи це проблема?
Ні. Дурниці. Абсолютно. Гаразд.
Завтра о десятій, у чоловічій сауні «Распутін».
Маленьке питання: можемо зустрітися в іншому місці?
У мене дуже низький тиск.
У тунелі виставкового центру опівдні.
У мене запис у перукаря неподалік, тож я міг би…
-Виставковий центр, тунель, опівдні. -Чудово.
Так.
Ужаль мене оса! Я досі під кайфом?
Тільо?
Тільо!
Старий окунь!
Просто красень!
Я думав, що ти на Сіріусі Б зі своєю принцесою.
Я там був, Допі.
Але мою місію ще не закінчено.
Тут, на Землі.
Нічого собі. Чудово.
-Що ти маєш зробити? -Я не знаю.
Вона не сказала.
Моя принцеса.
Але Допі, сьогодні ми відкриваємо свій клуб!
Справді? Добре, що ти повернувся, Тільо.
Я вже думав, що відкриватиму його сам.
Скажи, ти коли-небудь був закоханий?
По-справжньому?
Авжеж, по-справжньому.
Навряд чи.
Кажу тобі,
це краще за будь-який кайф.
Гольґере?
Що ти тут робиш?
Я очікував інакшого привітання.
Я хотів тебе побачити.
Через стільки років?
Стіни вже нема.
Уже десять клятих років я не можу себе пробачити за те,
що не боровся за тебе.
Я від тебе так довго не чула. До чого це все?
Я писав тобі.
Щотижня впродовж цілого року.
Я нічого не отримувала.
Отто.
Як він?
Помер.
Буде краще, якщо ти підеш.
Ми ще побачимося?
Погана ідея.
УРОЧИСТЕ ВІДКРИТТЯ РЕЙВ-ПЛАНЕТИ СІРІУС Б
Клео, радий тебе бачити тут.
Дякую за запрошення.
Що скажеш?
Дуже круто.
Привіт, Клео. Хочеш?
Ні, дякую.
Дуже гарно, Клео.
Звідки ти знаєш моє ім'я?
Я знаю все.
Усе? Я тобі не вірю.
Тато подарував тобі дуже гарну підвіску.
Мені вже час вечеряти.
Шановні громадяни! Федеративна Республіка Німеччина
і Німецька Демократична Республіка підписали договір
про об’єднання у валютній, економічній і соціальній сферах.
Тепер усі німці у Федеративній Республіці й НДР знову нерозривно…
Вітаю!
Мене звуть Сабіна. Я новенька.
Ви знали, що в нас буде новенька?
Ні.
Незабаром усі знову житимуть у вільній і єдиній державі.
Гілочки.
Що ти робиш, лялечко?
Хочеш, щоб моє серце розірвалося?
Ви куди, слабаки?
Товаришу Александре Бєлов!
Ти повернувся з Майорки?
Знову ти?
Добре зажило.
Здогадуюся, що ти тут не через це.
-Ти що, скучила за мною? -Мені потрібні справи розвідників.
Не лише тобі.
І що?
Клео,
у наш час треба думати лише про себе.
-Може, щось мені запропонуєш? -Пропоную не відстрілювати тобі яйця.
Ти цього не зробиш.
Не зроблю?
Не зробиш.
Чому це?
Бо ти їх дуже хочеш посмоктати.
Суко.
Смокчи сам.
То де справи?
У Карлсгорсті. Це копії. Мікрофільми.
От і добре.
Тоді ходімо.
-Шльопанці хоча б можна взути? -Звісно.
Дякую.
ПАРКІНГ
Добре,
пані Як-там-вас-звати із ЦРУ.
Я так розумію, наша зустріч — це не збіг.
На жаль, вас підставив ваш інформатор.
Мій інформатор? Не знаю, про що ви говорите.
Облиште.
Чорт, ви і його знешкодили?
Знаєте, пані Кармайкл. Я не втручатимуся в справи ЦРУ,
але не можна вбивати людей, коли вам заманеться.
Що це?
Остання пропозиція.
Якщо хтось і може дістати Клео
і червону валізу,
то це ви, пане Петцольде.
Ви.
Сума чимала. Ці гроші мені вкрай потрібні.
Посвідчення агента ЦРУ?
З моїм фото?
Та ви що!
Свен Петцольд, спеціальний агент ЦРУ.
-Александре Александровичу. -Вітаю.
Дякую. Пробач, не можу говорити.
Привіт, Сашо.
Вітаю, Наталіє. Я повернувся.
Як діти?
З ними все гаразд, дякую.
-Це співробітниця з Москви. -Добрий день.
Добрий.
Діти?
ВЕРХНІЙ ПОВЕРХ
Не роби дурниць.
Коли вам буде зручно.
Так-так.
Ось, прошу.
Не так і складно.
Обережно! Вона озброєна.
Ось вона. Ми її взяли!
-Ось вона. -Киньте зброю!
Треба було відстрелити тобі яйця!
Не рухайтеся!
-Спокійно, товариші. -Уперед.
Повільно.
Ось так.
Саме так.
Суко!
Стій! Де вона?
-Хапай її. -На підлогу!
Тримай її!
Стій!
Стій! Я стрілятиму!
Стій! На землю!
На землю!
Стій!
На землю!
Суко!
Сідай! Швидше!
Ти це бачила?
У мене була твоя шумова граната, а потім бах!
-Із тобою все гаразд? Покажи. -Гаразд.
Я лише оглядав.
Зараз найкращий час, щоб сказати:
«Щиро дякую, любий Свене».
І за що?
Як це за що? Я врятував тобі життя.
Хто сказав, що ти його врятував?
Облишмо це. Я врятував тобі життя. Це факт.
Ти просто не вмієш дякувати. Ще один факт. Тож ти мені винна.
-І що ж я винна? -Це документи, так?
От їх і винна.
Між тобою і мною є велика різниця.
Тобі потрібні ці документи, щоб довести світові, який ти крутий і розумний.
-Бо, як завжди, ідеться лише про тебе. -Ні. Так було раніше.
Тепер ідеться про щось набагато більше. Та цього разу
ідеться лише про тебе.
Гаразд.
Маєш рацію.
Річ у мені.
У моєму минулому, адже там порожнеча.
Дещо, чого я не можу згадати.
Я хочу зрозуміти. Я хочу зрозуміти, чому я така, якою я є.
Знаєш що? Це дуже вагома причина.
Чесно. Це найкраща з можливих причин.
Я тобі допоможу.
Можна? Будь ласка.
Гаразд. Розберемося разом.
О, так!
-Позивний «Ельза». -Ні.
Позивний «Слюсар».
Ні.
Позивний «Дивак».
Ґустаф.
Ні.
Позивний «Зоб».
У тебе новий аромат.
-Мийний засіб із заходу. Тільо його купив. -Гаразд. Позивний «Кухар».
Хочете піти до… Ого!
Що ви тут робите?
Визначаємо нашу людину в консульстві Америки.
Коли я щось шукаю, то просто чекаю, поки воно саме мене знайде.
Ясно.
-Пограємо в мінігольф? -Посеред ночі?
-Так. -Не сьогодні, Тільо.
Зрозуміло.
Вони не хочуть.
А ось і воно.
ООД. Постійне представництво США в Західному Берліні.
Чекай. Що означає «ООД»?
-Офіцер з особливих доручень. -Так.
Позивний «Ведмідь».
Об’єкт Моні.
А що означає «об'єкт»?
Конспіративна квартира, куди ООД відступає в разі потреби.
Авжеж, а що ж іще?
Усе ясно! Це означає, що в нас є припущення.
Припущення таке: ООД з позивним «Ведмідь»
переховується з червоною валізою в конспіративній квартирі. Правильно?
Так.
Нам треба лише знайти цю квартиру.
«Нам?»
Чому «нам»?
Боже! То ти все знаєш і мені, звісно, не кажеш!
Так не можна!
Я врятував тобі життя, а ти поводишся з єдиним партнером,
як із лайном!
Відчини…
Не ігноруй мене!
Чорт забирай!
Іди з гідністю.
Я теж хочу такий будинок.
А який він у тебе на Сіріусі Б?
У мене в голові запаморочилося.
К’яно.
Обережно.
Спокійно.
Хочеш прилягти? Акуратно, не вдарся.
Тільо? Таксі вже тут?
Яке таксі?
-Те, яке ти мав викликати. -Он яке! Уже під’їжджає.
-Що з нею? -Голова запаморочилася.
Куди ти їдеш?
-У Белград. -На таксі?
Потягом.
-Щось мені привезеш? -Звісно.
Бувай.
Що ти знову тут робиш?
Я припустився помилки, не боровся за тебе. Це не повториться.
Я не допущу, щоб ти мене виставила, бо боїшся своїх почуттів.
У мене нема на це часу.
Що? Чому? Куди ти їдеш?
У Белград.
На таксі?
Потягом.
-Вітаю. -Вітаю.
Це все?
Я хотів подарувати це ще десять років тому,
але ми не бачилися.
Це касета з нашими старими піснями.
Ти зберігав її всі ці роки?
Так, схоже на те.
Дякую.
Бережи себе.
ШТАБ КДБ, МОСКВА
Так, заходьте.
Вітаю, Ольго.
Що ти тут робиш?
Здивована?
Так, трохи. Я думала, ти…
Убитий.
…у Берліні.
-Чого ти хочеш? -Не відмовлюся від чаю.
Пригощайся.
-Дурнувата ситуація, правда? -Не розумію, про що ти.
Я про те,
що твої маленькі лягаві повинні були знищити мене.
Але ось я, стою перед тобою.
Живий-здоровий.
Товаришу Жуков!
Ти, як завжди, переоцінюєш себе.
Навіщо мені тебе вбивати?
Це питання хвилює мене теж.
Навіщо?
Я думав, ти хитріша.
Мені байдуже, що ти про мене думаєш. Зрозумів?
О, так.
Саме в цьому твоя проблема.
Ой.
Алло.
-Товариші. -Так.
Розпочинайте.
Зрозумів.
Радянська столиця Москва потерпає від серії вбивств.
Повідомляють про дванадцятьох загиблих.
Жертви мали зв'язки з КДБ
і були членами Політбюро Комуністичної партії СРСР.
Незалежні оглядачі пов’язують це із боротьбою за владу.
Усі жертви були прихильниками перебудови Президента Михайла Горбачова
і возз'єднання Німеччини.
Хто ближче до вогню, той першим згорить.
Переклад субтитрів: Інеса Федорова