БЕЛГРАД, ЮГОСЛАВІЯ
Добрий день.
Я Клео Штрауб, хочу поговорити з Раде.
Це друг мого дідуся.
Заходьте.
Дякую.
Раде.
Клео! Давно ми не бачилися!
Дуже давно, Раде. Як справи?
Як Отто?
Отто помер. У травні.
Не зміг пережити крах НДР.
Ах.
Ех, Клео.
У такі часи треба бути сильними. Адже це лише початок.
Весно, принеси нам пляшку сливовиці й дві склянки.
Ти, мабуть, зголодніла.
-То були чудові канікули. -Я майже нічого не пам'ятаю.
Ти була маленькою дівчинкою, але завжди тримала нас у тонусі.
Тільки відведеш від тебе очі — і ти зникала.
Щось розвідувала.
А я співав тобі вечорами.
Спи, дитя моє прекрасне
Баєчки-баю
Тихо світить місяць ясний
У колисоньку твою
Чудові були часи.
Розкажи мені про мого батька.
Про твого батька?
Нема про що розповідати. Він був зрадником.
От і все. Не варто про це й згадувати.
Чому він зрадник?
Він піддався заходу.
І хотів утекти, хоча знав про наказ стріляти.
Він вас покинув і не заслуговує співчуття.
Мама казала, що він потрапив у аварію.
Мабуть, не хотіла казати тобі всю правду.
Ні. Тут щось не так.
Чевапчичі готові.
Дякую, Весно.
-Мені потрібна твоя допомога. -Про нього я більше не розповім.
Я шукаю одного з наших людей.
Він працював на нас, у консульстві США в Західному Берліні.
Щось трапилося, і він утік сюди.
Цей товариш працює під позивним «Ведмідь».
Якщо цей «Ведмідь» і тут, то точно не офіційно.
Мені потрібна адреса об’єкта Моні.
Ваше міністерство розформували.
Я мушу з ним зустрітися, Раде. Ти мені не допоможеш?
Я дам тобі адресу колишньої конспіративної квартири.
Клео, я не знаю, що ти задумала
і чому ти приїхала.
Але подумай добре, чи воно того варте.
Дякую, Раде.
А немає американських?
«Рей-бен» чи чогось подібного.
Як у Тома Круза в «Найкращому стрільці».
Американських?
Звісно.
Противник довіряє.
Так.
Це я. Раде.
До мене навідувалася Клео.
Ніколаю.
Гаразд.
Якщо їй так треба…
Слухай.
Зробиш те, що я скажу.
Зрозумів мене?
-Дякую. -Дякую вам.
ГОТЕЛЬ
СТІЙКА РЕЄСТРАЦІЇ
-Добрий день. -Вітаємо.
Мені потрібен номер на дві ночі.
-Клео Дженніфер Штрауб? -Так.
Для вас уже є бронювання.
Привіт.
Ефектне привітання, правда? Де ти була? Ти явно не поспішала.
Я запитав дорогого товариша Райссера, і він повідомив, що в цьому готелі
зупиняються всі люди з бюро. Оскільки тебе ще не було,
я забронював нам два суміжні номери.
Якщо маємо що розповісти, то проходимо крізь двері.
Якщо ні, можна знову зачинити їх.
Почнемо з інформації, де знаходиться конспіративна квартира.
Гаразд.
Ситуація така.
Хтось із нас зрештою дізнається те,
про що інший дізнається раніше.
Чому б не полегшити собі роботу
і знову не працювати разом?
Добре.
Я знаю, ти сердишся,
бо я вкотре виявився розумнішим, ніж ти думала.
І ти поводишся по-дитячому, як на мене.
Лише дев'ята година. Ти справді хочеш спати?
Я думав, ми підемо до бару, але…
Ясно, до бару ми не підемо.
Але побачимося завтра за сніданком о восьмій.
«Зранку о восьмій. Добре, Свене». Добраніч, Клео.
«Добраніч, Свене!» Було приємно поговорити.
«Який ти красивий».
ДУШКО ДИСКОВИЧ
-Горілку з «Мартіні», будь ласка. -Зараз.
Прошу.
Нічого, якщо я присяду коло вас?
Вітаю.
Я Петцольд. Свен Петцольд.
Я із Західного Берліна.
-Вітаю. -З Німеччини.
Що читаєте?
«Хо Ші Мін» німецькою! Клас!
Тоді поговоримо німецькою.
Вип’ємо по шнапсу, щоб розтопити лід?
Я не п'ю шнапс.
-Але дякую. -Авжеж.
Я все зіпсував.
Прокидайся вже!
-Що ми тут досі робимо? -Прокинься, Бріґітте.
Ти повірила капіталістичним байкам.
Це і є наше життя? У цих двох кімнатах?
Без жодної перспективи щось збудувати,
бо ми — антисоціалістичні елементи?
Ми побудуємо.
Я тобі обіцяю. І побудуємо тут, а не на Заході.
Тату!
Тату, чому ти втік?
Клео, сонечку.
Про що ти говориш?
Я б ніколи тебе не кинув.
Ніколи.
Раде, ти розповів мені неправду про батька.
Він би ніколи нас не покинув.
Навіщо ти так казав?
Що з ним сталося?
-Заходь до мене після обіду. -Кажи вже!
Клео, будь ласка. Не телефоном.
Прокляття.
Тут не зайнято?
У тебе на сніданок гавайський тост?
-Чому це гавайський тост? -От і мені цікаво.
Це карловарська канапка.
Точно. Я забув, що в тебе все має якісь кумедні назви.
Хочеш обговорити мої сніданки?
Ні, я лише хочу спокійно з’їсти свій
«Сандвіч Сталіна».
От і добре.
Ти подумала над тим, про що ми говорили вчора?
Ми не говорили.
Ти говорив.
Ти віддала валізу пані Гонекер, не спитавши мене.
Я співпрацював з БНД, не порадившись із тобою.
Ми обоє були егоїстами.
І обоє все зіпсували, бо не діяли як партнери.
Тепер спробуймо знайти вихід із цього лайна разом як партнери.
Прошу.
Я не забороню тобі стежити за мною. Роби, що хочеш.
Та якщо думаєш, що я рятуватиму твою дупу,
забудь.
Це вже щось.
-Хто це? -Не знаю. Познайомився вчора в барі.
Боже мій, що таке? Я був у барі сам.
Я скучав. І заговорив із жінкою.
У чому проблема?
Ну, добре.
Що в тебе з Гольґером?
-Із Гольґером? -Так.
Із Гольґером. Що в тебе з Гольґером?
Принесу собі французький тост.
Дідько!
Стій!
Чорт забирай!
Перепрошую.
Мені потрібне таксі.
Тітоліно.
Не стріляй!
Свене! Що ти тут робиш?
Ти казала, що не заборониш стежити за тобою. От я і простежив.
-Що це? -Колишній об’єкт Моні.
-Чому колишній? -Бо фірма більше не платить.
Привіт.
Ти тут сам?
А твій тато вдома?
Вогонь!
Свене, на землю!
-Покажи. -Це лише подряпина?
Тікаймо звідси!
Ні, сходами. Швидше!
Чорт!
Туди! Ховайся!
Пригнися!
Чекай тут.
Ти збрехав мені.
Спершу брешеш про мого батька, потім хочеш мене вбити. Чому?
Раде?
-Бувайте. Купіть собі щось поїсти. -Дякую.
Тільо, це неймовірно круто.
Ми розбагатіємо.
Так?
Я думаю про нашу карму.
О, так.
Гроші шкодять кармі.
Точно.
Агов!
Ого.
Яка ти гарна!
Просто неземна.
-Справді. -Ви такі класні.
Надворі так гарно. Сонце — це світло для душі.
Вийдеш надвір?
Можеш повторити?
Що?
Те, що ти щойно сказала,
але прямо в серце.
Світло для душі.
Ось воно!
Це і є місія, правда?
Авжеж. Саме так.
Це все видається надто дивним, як на мій розум.
То що в тебе за місія?
Техно. Треба вивести його на сонце.
До людських душ.
Із темряви на сонце.
Тільо, це геніальна ідея!
І це допоможе обійти проблему з кармою.
Хіба ти не казала, що більше не рятуватимеш мою дупу?
Де ти навчилася так добре шити?
-Добре? -Так.
Я з відзнакою завершила курси парамедиків у міністерстві.
Нічого собі.
-Дякую. -Краще пару днів не приймати душ.
-Якщо ти не проти, що я смердітиму. -Якщо та пані з бару не проти.
-Ти ревнуєш? -Ні.
Чого б це мені ревнувати зрадника?
Припини балачки про зрадника. Це діє на нерви.
Хочеш поговорити?
До мене знову приходили із ЦРУ.
Хотіли, щоб я їх вивів на тебе. Пропонували купу грошей,
які мені вкрай потрібні, і офіційну посаду.
За інших обставин я б одразу погодився. Але відмовив їм знову. Заради тебе.
Я не зрадник, ясно?
До тебе приходили із ЦРУ, а ти мені не кажеш?
Я тобі й кажу. Прямо зараз.
-Ти не хотіла зі мною говорити! -Не треба було й починати.
Я нічого не зробив. Клео!
Лише уяви.
Вантажівка з музикальними колонками
і ді-джеями.
Так ми виведемо техно в місто.
На кожну вулицю. Люди танцюватимуть і любитимуть одне одного.
Це моє призначення, К’яно. Так?
Авжеж.
Тільки для цього треба отримати дозвіл.
-Не отримаємо — однаково зробимо. -Звісно.
Ми маємо це зробити, бо це наша місія.
Так! Якщо не отримаємо дозвіл, то нам допоможе Клео.
Вона має знайомих в уряді чи десь іще.
-Коли вона повернеться? -Не знаю.
-Вона не сказала? -Ні.
-Вона приходить, коли приходить. -Чим вона там займається?
Без поняття. Мабуть, своєю місією.
У нас обох є своя місія.
Тому ми довіряємо одне одному.
Троє з місією в одному будинку.
Ти, я і Клео.
Який збіг.
Алло, Тільо слухає.
Тільо? Це Клео.
Клео. Знаєш, що ми задумали разом із Допі та К’яною?
Тільо, у мене обмаль часу. Треба бути обережними.
-Чому? -За мною полюють із ЦРУ.
Вони можуть вийти на моїх друзів і вибити інформацію про мене. Розумієш?
Ого! Ясно.
Як-от у К’яни.
Звідки вона раптом з'явилася?
-Бо я привів її сюди. -Хіба це збіг?
Хіба бувають такі збіги?
Будь обережним.
Я ще подзвоню. Бувай.
Бувай.
І що?
Що вона казала?
Лише хотіла привітатися.
«Кампарі» з апельсином.
Дякую.
А ви знали, що перш ніж стати революціонером,
Хо Ші Мін допомагав на кухні шикарного готелю в Лондоні?
Реальна історія.
-Ви добре обізнані. -Так.
Мене завжди цікавила історія Південно-Східної Азії.
І чому ж?
Мені дуже подобаються люди, кухня, усе.
Якщо будете в Західному Берліні, я покажу, де готують найкращий фо по.
Але це «фо бо».
«Фо бо»? Знову дізнався щось нове.
-Я Свен. -Ти вже казав.
Кімберлі.
Вітаю, Кімберлі.
-Перепрошую. -Що сталося з твоєю рукою?
Це? Нічого.
Гаразд. Це пес.
Якийсь бродяга.
Напав на жінку з дитиною. А я втрутився і вбив його.
-Ти справжній герой. -Так.
Нарешті мене визнали тим, ким я є.
-Що робиш у Белграді, Свене? -Я у відрядженні.
Разом з колегою. Ти бачила її за сніданком.
Вивчаємо нові ринки на сході. А ти що тут робиш, Кімберлі?
-Потанцюємо, Свене? -Перепрошую, що?
Я хочу танцювати.
Наступна пісня — для закоханих у цій залі.
Гаразд.
Коли хтось
Жадає
НАШІ ПІСНІ ДЛЯ ДОРОГОЇ КЛЕО
Когось
Коли хтось
Не береже
Когось
Коли хтось
Без слів розуміє когось
Коли їхні тіла зближаються
І ніжно спокушають одне одного
І знаходять себе, зникаючи одне в одному
Тож сьогодні вони будуть разом
Алло, Гольґере.
Клео? Слава Богу! Усе гаразд?
Мені потрібна твоя чітка відповідь — так або ні.
Тож сьогодні вони будуть разом
Тебе підіслали із ЦРУ?
Що?
Так чи ні?
Ні. Чому б це я працював на ЦРУ?
Тож сьогодні вони будуть разом
Краще спитай у того, хто погрожував мені пістолетом.
Це ще хто?
Якийсь ідіот із поганими зубами, на старій «ладі».
Питав, куди ти поїхала. Можеш пояснити, що відбувається?
Я можу тобі довіряти?
Клео, думаєш, за всі ці роки я б…
Звісно, що можеш.
А я хочу довіряти тобі.
Можеш.
Дуже добре.
Послухай.
Коли хтось
Когось не відпускає
Я сумую за тобою.
Усе, що було, ваги уже не має
І тільки біль розриває
Коли когось немає поруч
Забирайся, курво!
-Уве! -Ця сучка звалила.
Що?
Клео втекла до Белграда. Поїхати за нею?
Якщо Клео в Белграді, там про неї подбають.
Хто подбає? Югослави, чи що?
Це важливіше за зустріч із товаришами.
Немає нічого важливішого за зустріч з товаришами.
На зв’язок виходила Москва.
-Вітер змінюється, Уве. -Який вітер?
У Москві в КДБ стався переворот.
Владу захопив товариш Жуков.
Он як?
Жуков подбає про те,
щоб скасувати контрреволюційні заходи Горбачова.
Вони повернуться до старих комуністичних структур
і звернуть із хибного шляху потурання заходу.
Було б добре.
Але як це стосується нас і зустрічі з товаришами?
-Уве, мій дорогий. -Так.
Учора Жуков телефонував мені.
Я потрібна йому, ти потрібен мені.
Так?
Операція «Луч» тобі про щось говорить?
«Луч»?
-А товариш Россбах? -Мій інструктор у проєкті «Ельза»?
Саме він. І він керуватиме операцією.
Будьмо.
ЦРУ.
Ц. Р. У.
ЦРУ, секретна агентура.
«ЦРУ» — три літери. «Секретна» і «агентура» — по вісім літер.
Вісім плюс вісім мінус три. Дорівнює 13.
Сума цифр. Чотири.
Один, два, три,
чотири.
«Кваттуор». Чотири.
Скеля. Блок, «Кваттуор». Чотири блоки. Східний блок.
Секретна агентура. Східний блок, Південний блок, Західний блок, Північний…
Північна
Америка.
К’…Я… Н.
Північна Америка.
Трясця.
Тільо, що ти робиш?
Твоє ім’я починається на літеру «К» чи «Ц»?
-Що? -Кажи.
На «К» чи «Ц»?
На «К». Чому питаєш?
К'ЯНА
ЦРУ
Чорт.
Чому я дізнаюся про це лише зараз? Слід було доповісти негайно.
Звісно, у нас є люди в Белграді,
які могли би подбати про неї.
-Пробачте. -Це не відповідь.
Ми уклали угоду.
Ви інформуєте нас, а поліція забуває про ваші проблеми з наркотиками.
Пам’ятаєте?
-І щодо танцювального параду. -Це не моя місія.
-Моє завдання — Клео. -Ні.
Зроби все, щоб парад відбувся.
Що, пробачте?
Якщо молодь танцює і вживає наркотики,
вона не стане політичною завадою на шляху
нового світового порядку після Холодної війни.
А тепер моліться,
щоб Клео повернулася живою.
Валіза в мене.
Що?
Я знайшов валізу!
Де ти її взяв?
У номері підозрюваної особи.
Не дивися так. Я роблю все, що потрібно для нашої місії.
Я бачу.
Зачекай.
Ми знайшли цю валізу разом.
Ну, здебільшого я, а не ти, але…
Що робити далі — вирішуватимемо разом. Згода?
-Так. -Чудово.
Чудово!
О, ні.
Фантастика. Ти справжній детектив, Свене!
Але Клео, це та сама валіза.
Поглянь сама. Це та валіза. Стовідсотково. Понюхай її! Це ж…
У ній є щось підозріле.
Я ще від початку запідозрив, що з тією Кімберлі щось не те.
Стривай.
Чекай!
Кім-«бер»-лі. «Бер» — це «Ведмідь», ООД.
Кімберлі — агентка «Ведмідь».
Таке просто так не вигадаєш!
Я її замкнув.
Наша угода діє і досі:
жодних трупів без крайньої потреби.
Клео, обіцяй мені.
Одна перестрілка на тиждень — мій максимум. Я більше не можу.
Якщо маєш рацію, то в неї більше скелетів у шафі,
ніж у нас із тобою разом. Якщо ж ні, то боятися нічого.
Може, спершу поговоримо?
Де документи?
Які документи?
-Пакт Рейгана-Гонекера. -Уперше чую.
Свене, що відбувається?
Кімберлі, я не той чоловік, за кого ти мене прийняла.
Товаришко «Ведмідь», де документи?
Прокляття.
-Свене, хапай пістолет. -Добре.
Досить! Припиніть! Обоє!
Припиніть!
Зараз не час, та я мав рацію.
Стійте, сюди не можна.
-Біжи в той бік, а я — в інший. -Що?
Кімберлі.
Я хочу поговорити.
Можливо, у нас одна мета.
-Де документи? -Не розумію, про що ти.
-Де той клятий пакт? -Я не знаю, де пакт.
Клео!
Тримай її, я зараз допоможу!
Тягни її!
-Де документи? -З’ясуємо це пізніше. Тягни її!
Скажи, де вони. Тоді я тебе витягну!
Облиш свої ігри.
Зрадник.
Так.
-Три. -Припини!
Два.
-Один! -Припини!
Тягни її!
Вони в товаришів у Берліні.
Ну ж бо!
Що за товариші?
Із проєкту «Луч».
-Що це означає? -«Луч» — російською «промінь».
Це оперативний план, розроблений Штазі й КДБ.
Мета — створити радянську республіку Німеччина.
ФРН приєднається до НДР і стане частиною Радянського Союзу.
-Де вони зберігають документи? -Я поклала їх у тайник.
На площі Ернста Тельмана. Далі — не знаю.
У Берліні?
Так, у Берліні.
Ви вже знаєте все, що хотіли знати.
І ще одне.
Хто керує проєктом «Луч»?
Гарне запитання.
Але ви вже знаєте надто багато.
Припиніть!
Ні!
-Що ти накоїла? -Я?
Так, ти!
Ти добре бачив, що це вона почала.
Ти значно сильніша за неї, могла б зробити щось інше.
Так? І що ж?
Наприклад, кинути її в інший бік.
Ти це кажеш, бо вона обвела тебе навколо пальця.
Та що з тобою таке?
Ти щойно вбила людину. Не розумієш?
Як довго це ще триватиме?
Ти ж не бійцівський пес, який себе не контролює.
Ти людина.
Поводься відповідно.
Прошу тебе.
То ми команда?
Авжеж.
Переклад субтитрів: Інеса Федорова