Добрий день.
У відпустці?
Можна так сказати.
Із Берліна?
Ні, із Магдебурга.
Ми, бува, не знайомі?
Не думаю. Я тут уперше.
Що ж, приємного відпочинку.
Вона в нас. За хвилину я доповім товаришці Міністру.
Добре.
-Прокляття! -Майку, підійми вище.
-Бо уламки впадуть на мене. -Вище не можна.
І прощавайте!
-Свене? -Стріляй!
-Не рухатися!
-Тупий покидьку! -Чорт.
Свене! Позаду тебе!
Опустіть зброю!
Що?
ЦРУ?
Опустіть зброю, пане Міттіґу!
Уве!
Потім його зловимо.
-Беріть його. -Так.
-Опустіть їх. -Зрозумів.
Ми не розлетілися на шматки.
Непогано, пане Петцольде.
Непогано.
Я знала, що ти прийдеш. Брехати ти не вмієш.
Будеш мені винна.
Ви знайомі?
Що ти хочеш знати?
Ми перехопили всі розмови між членами «Луча» і Москвою.
Щоразу, коли згадують про валізу,
згадують і про тебе, Клео Штрауб.
Постійно спливає твоє ім’я.
-Усе зводиться до тебе. Чому? -Я не знаю.
Годі тобі! Розкажи, що знаєш.
Ти справді думаєш, якщо я покінчила зі Штазі,
то тепер я боротимусь за капіталізм разом із тобою?
А ти вважаєш, що ті документи
повинні залишитися в руках прогнилої ідеології?
Твоя ідеологія не краща.
Чого ти хочеш, Клео Штрауб? Я тебе не розумію.
Самостійно приймати рішення.
Припинити робити те, що мені кажуть.
Не вірити в існування лише добра і зла.
Можливо, іншого світу, де нема таких ідеологій, як твоя.
Переслідуй мене, якщо хочеш.
Але від мене ти нічого не доб’єшся. Скажи це своїм ковбоям у Вашингтоні.
Ходімо.
Спокійно.
Вона виведе нас на документи. Просто не спускайте з неї очей.
Тоді й отримаємо те, що хочемо.
-Як ви дізналися, де я? -Від старого друга з російської армії.
Про це дізналися і в ЦРУ. Це означає…
Це означає, що в «Лучі» є інформатор.
То вас, чекістів, теж можна купити?
Так.
Ти маєш ключ до цього чи щось таке?
Ні.
Клео.
Це послання для тебе.
Дякую.
«Послання»? Друже, це ж лист. Тільо, чому ти завжди такий…
Ти сьогодні чудово попрацював.
Дякую.
На вигляд це теж сильно.
КЛЕО
Люба Клео.
Ти мала рацію.
Ти така, яка є. І, мабуть, ти створена не для мене.
Я не хочу жити у світі насилля і смерті.
Я знаю, що світу без насилля і смерті не існує.
Що я боягуз, бо ховаю голову в пісок.
Але не всі можуть бути сміливими.
Сміливими, як ти.
Такі люди, як я, хочуть просто жити в щасті.
І їм потрібні такі, як ти, щоб за це боротися.
Найменше, чого я хочу, це зробити тебе вразливою.
І навіть якщо наші стежки розійдуться,
я хочу, щоб ти знала: ти прекрасна такою, як є.
Я радий, що ми зустрілися знову
і сподіваюсь, що ти знайдеш своє щастя.
Назавжди твій, Гольґер.
Тобі сумно?
Так.
Так, трохи.
Мені теж.
Чому?
Я завжди думав, що порожнеча — це просто ніщо.
Але це зовсім не так.
Хіба ніщо може завдавати болю?
Річ у К’яні?
Я думав, що ми ідеальна пара.
Двоє з однієї зірки, назавжди. Розумієш?
Тепер нічого не залишилося.
Лише величезна болісна порожнеча.
Найкраще бути самому. Так менше болить.
Так. Якщо в тебе нікого немає, ти нікого не втратиш.
Але це означало б,
що ти завжди будеш сама.
Клео, це означало б, що люди не є соціальними творіннями.
Що ця планета сповнена егоїстами, без зв'язку,
без кохання, без дружби.
-Так. -Але це не так.
Ти моя подруга, Клео.
Я це відчуваю.
Так. А ти мій друг, Тільо.
Саме так.
Люди повинні вірити в кохання.
І коли нас ранять,
ми можемо загоїти ці рани.
Що скажеш?
-Може, правда твоя. -Так.
-Так, ні. -Ні, правда.
Так!
Не можна зраджувати друзів.
І тих, кого любиш. І свої надії та мрії.
Це закон космосу.
Що робитимеш далі?
Піду до Допі. Кохання має жити, Клео.
Щасливого Різдва, Клео.
Тату?
Усе гаразд?
Клео, ми можемо щось із цим зробити?
Клео, зачекай!
Ти мусиш зі мною поговорити. Я бачу, у тебе щось клацнуло.
Я не маю нічого проти. Але ж поговорімо. Ну ж бо.
-Цей будинок — мій подарунок на Різдво. -Гаразд, дуже гарний різдвяний подарунок.
І що?
Щасливого Різдва, Клео.
-А ти хто такий? -Ми знайомі вже давно.
Я приніс тобі подарунок.
Ось, поглянь.
Ціль — Карл-Фрідріх Конрад,
очільник нацистського бойового підрозділу у ФРН.
Ми організуємо для вас конспіративну зустріч.
Усі подробиці щодо операції містяться тут.
Дякую.
Це все?
Не зовсім.
-Що це? -Відкрий.
Чемпіонат Європи з фігурного катання в Копенгагені?
Це не соціалістична країна.
Якщо приймеш їх, то обіцяєш повернутися неушкодженою.
Це інструкція?
Це наказ.
Добре, я постараюся.
А якщо я таки повернуся неушкодженою?
Тоді ми разом уболіватимемо за Каті в Копенгагені.
Це…
мабуть, не професійно, але…
-Тоді гаразд. На все добре, товаришко. -Товаришу.
Товаришу Жуков?
Вітаю.
Дозвольте доповісти. Цілком таємно.
Оперативний план «Луч». Розробник — генерал-полковник Отто Штрауб.
Гольґере, припини. А якщо дідусь почує?
То не слід було залишати це тут.
Мета: зберегти військові й адміністративні структури
у разі краху.
-Віддай! -А що мені за це буде?
-Ляпас. -Ляпас? Не годиться.
Хочеш яєчню?
Годиться.
Я хочу від тебе поцілунок.
Гаразд.
Клео, виходь.
Швидко витирайся.
Татко повернувся?
Я вже тобі казала, сонечку. Тато не повернеться.
Але я щойно його бачила.
Його автівка зламалася. На швидкісній трасі.
Він з’їхав із траси. Одразу прибули лікарі,
але нічим не змогли йому допомогти.
Ніколаю, що ти тут робиш? Тебе прислав Отто?
Я лише приніс подарунки.
Я більше не хочу тебе тут бачити.
Ти не заборониш мені робити подарунки.
Запхай свої подарунки собі в дупу!
Вона має рацію. Забирайся геть і не лізь у наше життя.
Не розповідай мені про втручання!
Що сталося?
-Треба зустрітися з моєю мамою. -Так, повільніше. Ти про що?
Мій батько не загинув у автокатастрофі. Його застрелили.
Це справа Ніколая Жукова з КДБ.
Цей Ніколай Жуков стежив за мною весь цей час.
Це він повернув мені підвіску з морським коником.
Він забрав її, коли застрелив батька.
І моя мама його знає. Ясно?
Гаразд. Поїдемо до твоєї мами.
-Але ми не знаємо, де вона. -І як ми дізнаємося?
-Це знає лише тітка Марго. -Чому?
Пьотр казав, що тітка Марго має справу з «Лучем».
-Ясно. -А в «Лучі» оперують люди зі Штазі.
У Штазі є майже 200 000 інформаторів. Від них не сховаєшся.
-Так. -Їх можуть під’єднати будь-коли.
-І хто це може? -Марго Гонекер.
-Правильно. -Чудово.
Гаразд. Я не впевнений, чи все зрозумів, але вирушаймо.
А ми щось із цим зробимо? Це вже починає…
Що ти робиш? Клео, припини. Не треба…
У тебе має бути пилка чи щось подібне. Не стріляй.
-Припини. -Не рухайся.
Ну… Гаразд.
-Я тобі довіряю. -Досить.
Готово.
Свобода!
Привіт, Допі.
Я передумав. Я знову з тобою.
Ти хотів залишити мене самого?
Так. К’яна не моя принцеса. Це вибило голку з мого диска.
Ясно, друже.
Але якщо диск і досі крутиться, то можна знову вставити голку.
І серце затанцює.
-Клас. -Так.
Кохання і музика.
-Оце так місія! -Це твоя місія.
Ні, Допі.
Це наша місія.
Нічого собі.
Тільо, твоє серце танцює.
У такт із твоїм.
Фантастика!
А тепер дивися.
Наш фірмовий трек. Прямо із Сіріуса Б.
Круто, так?
Круто!
Бовдур! Я мав це передбачити.
-Я знаю. Я бовдур! -Візьми себе в руки, Уве!
-Скоро ми ввійдемо в історію. -А я все завалив!
Дурниці!
Німеччина возз’єднається з Радянською імперією,
і ти зробиш внесок у цю перемогу над капіталізмом.
Я віддав її ворогу. І за це мене можуть розжалувати.
Клео ніколи не працюватиме з американцями. Ми знаємо, де живе її мати.
Тепер ми тримаємо Клео на гачку.
Мене не розжалують?
Чого б це тебе розжалували?
Ну, тому що я…
Уве!
Ти потрібен організації.
І ти потрібен мені.
Справді?
Авжеж.
Ти найвідданіший і найважливіший чоловік.
Це правда?
Так!
Уве!
Що?
Ти щойно намагався…
Що тут смішного? Це було серйозно. Я думав…
Так, тобі краще взагалі не думати.
Не смійся з мене.
Еріху! Ти знаєш, що цей гном щойно хотів зробити?
Не смійся з мене. Я все життя служив соціалізму.
Може, ми покладалися не на тих людей. Еріху!
Він хотів мене поцілувати!
Не смійся з мене, хвойдо!
Хвойда!
Марго?
Ти щось казала?
-Чорт. Чекай, Клео. Ні. -Що таке?
Ти не ввірвешся з «калашем» у дім Гонекерів!
-Чому ні? -Ти серйозно?
Щось піде не так, і ти знову вбиватимеш.
На нас полюватиме весь світ.
-Уже полює. -Так, згоден.
Але можна хоча б раз звести проблеми до мінімуму?
Гаразд, «калаш» справив би краще враження.
Тітко Марго?
Охрініти!
Трясця.
Еріх Гонекер мертвий?
Дідько. Клео, він…
Це серйозна халепа. Забираймося звідси. Швидше.
-Чорт. -Сховайся.
Що? Куди? Дідько!
Товаришу Міністре?
Ви вдома?
Чорт.
Тут є хтось?
Тут є хто-небудь?
Ютто.
Клео.
Що ти накоїла?
Нічого. Вони вже були мертві, коли я прийшла.
Хочеш, щоб я тобі повірила?
Ти шукала пакт. Думала, що він у Марго.
Поклади цю штуку.
Поговорімо, Ютто. Ти хотіла цього тоді в ресторані.
Ні, я доповім, що ти вбила товаришку Міністра
і товариша Голову Державної ради.
Кому?
Поліції? І що ти їм скажеш?
«Вітаю, це Ютта з "Луча".
Ми плануємо переворот, але сталася якась дурниця».
Я не тупа!
Поклади зброю. Або я стрілятиму.
Досить! Припиніть! Тут ніхто не стрілятиме, ясно?
Що вам тут потрібно?
Я хочу, щоб ви опустили зброю і не провокували людей.
Я хочу, щоб ми поговорили як цивілізовані люди.
Ютто, опусти пістолет.
Підтверджую, вони були мертві, коли ми приїхали.
-Звісно, я б теж так сказала. -Гаразд.
Я спеціальний агент ЦРУ.
Опусти пістолет.
ЦРУ? Ні, ви не із ЦРУ.
Із ЦРУ.
Ні, не із ЦРУ.
А звідки ви це знаєте?
Хвилинку, ні…
Хто може знати, що я не працюю на ЦРУ? Тільки…
Вона працює на ЦРУ.
Чорт! Це інформаторка. Вона сказала їм, де ховається Уве.
Ось так, Ютто.
Що скажуть товариші з «Луча», коли дізнаються, хто ще тобі платить?
Ні, Клео. Гаразд.
Будь ласка.
Ютто, кажу тобі щиро: подвійних агентів ніхто не любить.
Що тут сталося? Марго про тебе дізналася.
-І ти просто застрелила її. І його теж? -Що?
-Тепер ти справді в лайні. -По самі вуха.
Так не можна, Клео.
Усе, що я казала, — це правда.
Коли я дізналася, що тобі влаштували пастку,
я відразу повідомила ЦРУ, щоб захистити тебе.
Ні, Ютто. Тобі платять американці. Ось чому.
-Де моя мама? -Можна?
Я… Що?
-Ти знаєш, де вона. Кажи! -Звідки мені це знати?
У тебе є вся інформація, яка мене цікавить.
-Боже, Ютто. Я знаю, як це працює! -Я не можу сказати.
Тоді мені доведеться доповісти КДБ
про подвійну агентку в «Лучі» і її плани.
Стій! Зачекай.
Гаразд.
Озеро Кревіц.
Там твоя мати переховується на старій дачі.
-Знаєш це місце? -Так. Ходімо.
Але…
-Ви ж не підете! -Підемо.
А як же це все?
Щось придумаєш. Ти ж не дурна.
Але…
Товаришу Міністре?
Тут хтось є?
Є хто-небудь?
Зрадлива курво.
Так.
Товаришу Жуков, на зв’язку Байконур.
Давай телефон.
Давай.
Алло.
Я хотів побажати тобі успіху.
Твоя країна, ми всі, правда,
дуже пишаємося тобою.
У тебе попереду блискуче майбутнє.
Дякую тобі.
Ти донесеш до космосу радянські славу й честь.
Я це вже знав, коли ти вирішив приєднатися до Роскосмосу.
Велич нашої нації відбивається і в науці.
Для мене честь.
Це честь для мене, товаришу космонавте.
За безпечне й тріумфальне повернення!
А після цього я потребуватиму твоєї підтримки.
Дякую тобі. Можеш покластися на мене.
Товаришу Міністре.
Так.
Алло.
Так, хто це?
Хто там?
-Товаришу Жуков? -Так.
Хто розмовляє?
Товариш Уве Міттіґ.
Ад'ютант товаришки Гонекер.
З’єднай мене з товаришкою Гонекер.
Я не можу, товаришу.
Товаришка Гонекер…
мертва.
І товариш Голова Державної ради теж. Їх розстріляли.
Це робота…
боягузливої зрадниці.
Чому ви не контролюєте ситуацію в Берліні?
Ну…
Думаю, ми…
Товаришка Гонекер запевняла мене,
що в неї все під контролем.
І що я бачу? Ви нічого не контролюєте!
Чому я досі не отримав цей клятий пакт?
Якщо американці до нього доберуться,
нам усім кінець.
Документи не в моїй компетенції. Я знаю лише…
А що саме сталося?
Я ховався у ванній і чув усе дуже чітко.
Тут була Клео Штрауб.
Вона без попередження застрелила товаришку Гонекер і товариша Голову.
Тоді прийшла товаришка Ютта Зелінські.
Це інформаторка ЦРУ.
Вона розповіла Клео, де переховується її мати.
Потім Клео застрелила і її.
Який тут безлад!
Я не міг запобігти цьому. Ви мусите мені повірити.
-Де ховається її мати? -Так.
На озері Кревіц. Клео вже туди їде.
-Ти впевнений? -Звісно.
Товаришу?
Чорт.
Товаришу Жуков?
Бойовий наказ для «Зірки миру 65».
Операція «Із Росії з любов'ю».
«Зірку миру» приведено в стан боєготовності.
Координати цілі:
53.28
98
53
кома
13.54
50
18.
Прошу підтвердити команду.
Фізичне знищення.
Зрозумів.
До об’єкта наближаються двоє невідомих.
Вас зрозумів.
Виконання операції «Із Росії з любов’ю»
дозволяю.
Атакуйте
на свій розсуд.
Підтверджую.
-Ось ця? -Так.
То це була ваша хатинка?
Ми приїжджали сюди на канікули. Із татом.
-Зачекай тут, Свене. -Звісно.
Тобі не слід бути тут.
Це була не аварія.
Тата вбив Ніколай Жуков з КДБ. Правильно?
-Як? -Чому ти не сказала правду?
Говори!
Операція «Луч» тобі про щось говорить?
Так. Цей план розробив дідусь.
Не лише.
Отто розробив план «Луч» разом з Ніколаєм Жуковим.
Це офіцер КДБ, який на той час відповідав за НДР.
Коли Ніколай застрелив Фабіана, Отто його прикрив.
Можливо, тримав його на гачку.
У Штазі обставили все так, ніби Фабіан незаконно перетинав кордон.
За два дні після цього
ти раптом спитала, коли повернеться тато.
Я зрозуміла, що ти нічого не пам’ятаєш.
Хоча все сталося на твоїх очах.
Я не хотіла, щоб ти думала, що Фабіан покинув нас.
Він би ніколи так не вчинив.
Тому я вигадала цю історію з аварією.
Щоб захистити тебе.
Ніколай зробить усе можливе, щоб отримати пакт Рейгана-Гонекера.
Якщо він ще не отримав його.
Але чому він його вбив?
І чому цей пакт можу роздобути лише я? Чому б це не зробити людям із ЦРУ?
Бо вони не можуть увійти до КДБ й узяти ці документи.
А ти можеш.
Бо нинішній голова КДБ убив мого батька і тепер мені винен?
Ніколай не вбивав твого батька, Клео.
Ніколай — це твій батько.
Клео!
Чорт.
Клео.
Клео!
Ціль знищено.
Невідомі вижили.
І що далі?
Ми їдемо до Москви.
ТРАСА «ДРУЖБА», FDJ
Так.
Товаришу Жуков.
Думаю, ви дуже сильно чекаєте на це.
Нарешті.
Звідки це в тебе?
Це неважливо.
Чого ти хочеш?
Послугу в обмін на пакт.
Послугу?
Для мене це буде честю і задоволенням,
якщо дозволиш мені вбити Клео.
Переклад субтитрів: Інеса Федорова