Perdó, tenia molta feina...
Però ara ja ets aquí, que és el que importa.
Quina gana. Espero que sigui tan bo com diuen.
Gràcies.
Senyor, senyora, per aquí, si us plau.
T'has fixat que només hi som tu i jo?
Potser vindran després.
RJ, què és tot això?
Emma Rose Wislow, l'amor de la meva vida,
et vols casar amb mi?
N'estàs segur?
Des que et vaig veure vaig saber que estàvem fets l'un per l'altre.
Així que sí.
És que no em puc creure que sigui de debò.
És un sí, això?
- Sí. - Sí?
Sí!
Felicitats.
Salut.
Ostres, espera.
Què passa?
La meva mare.
Ai, com li diré?
Dubto que sigui un problema.
Sap que sortim junts, oi?
D'acord, doncs li dius i ja està, no?
Què? De debò?
No. No! Ni parlar-ne!
Agafaré la investigació, les dades i tot l'equip
i me n'aniré a la Johns Hopkings. No hi anirem.
I tant que és de debò!
No va de debò.
La nostra investigació genètica ha canviat la comprensió
dels mecanismes tumorígens, oi?
Para! No, vostè no.
Menys calor. Treu-ho.
Les nostres investigacions són pioneres i a més,
les aplicacions mèdiques ja salven vides.
Molt bé.
Que bé que ens haguem entès. Que vagi bé.
Bé, tenim finançament per a un altre any.
Que ningú vingui amb més problemes aquesta setmana.
Gràcies, Dra. Winslow.
- Emmie? - Hola, mama.
Creia que arribaves demà.
He pensat en venir un dia abans perquè...
Perquè...
Perquè què?
Et trobava molt a faltar.
Ai, jo també t'he trobat molt a faltar, ratolineta.
- No em diguis així. - Sempre seràs la meva ratolineta.
Sopem aviat i ens posem al dia?
- Sí, perfecte. - Molt bé.
Aquest se m'ha fet etern.
Gairebé perdo el finançament i a sobre, amb la meva nena a Londres,
fent pràctiques a Discovery Channel.
- Discovery Resorts. - No he dit això?
No ben bé.
Mama, t'he de dir una cosa molt important.
No em diguis que t'han ofert feina a Londres.
- No, no és això. - Gràcies a Déu.
A veure, seria genial que te l'oferissin,
però no sé què faria si t'hi mudessis per sempre.
La casa està buida sense tu.
I ara que has tornat, ves a saber,
potser vols fer un màster.
De fet, volia parlar d'això.
No buscaré feina ni faré cap postgrau.
- Tindré la meva pròpia empresa. - Empresa?
Recordes que vaig obrir un compte d'Instagram?
- Sí. - No el feia servir gaire, a l'uni,
però un assessor em va ajudar a reconduir-lo.
- Te'n vaig parlar. - Treballava amb son pare?
- L'RJ. - Això. L'RJ.
Em va dir que el presentés al departament de màrqueting
per promoure els complexos turístics d'alt nivell de Discovery.
I m'han ofert un patrocini de sis xifres.
És al·lucinant, oi?
I aquesta serà la teva feina?
Seràs ambaixadora de la marca?
Mama, ja sé que no és un màster,
però em vull dedicar a això.
És una gran oportunitat.
Ho dius de debò?
I tant. I pots treballar des de casa.
No em sembla gaire pràctic.
És clar que sí. Ho fan tots els de la teva edat.
Convertirem l'habitació de convidats en despatx.
Ai, els estors estan trencats.
- Bé, de fet, el cordó... - Mama.
Què és això?
Un anell de prometatge.
I per què el tens?
Perquè estic promesa.
Estàs promesa?
- Amb qui? - L'RJ.
No, no estàs promesa.
Perquè si ho estiguessis, jo, que soc ta mare,
ho sabria.
Va ser fa pocs dies.
Vaig pensar que seria millor dir-t'ho en persona i...
I?
I no volia que comencessis a criticar
i m'influïssis a l'hora de decidir.
No diguis això! No critico mai, jo.
Em cauria bé el teu promès, tot i que no sé ni com es diu,
si et dignessis a parlar-me d'ell.
És el que intento fer des que he arribat.
A veure, entenc que tot això és molt sobtat.
Però ell és el definitiu, n'estic segura.
L'RJ i jo estem fets l'un per l'altre.
No m'imagino la vida sense ell.
Si tu ets feliç, jo soc feliç.
I per què sembles a punt de plorar?
No ploraré pas. Heu triat el dia, ja?
- La boda és el mes que ve. - Tan aviat?
No deus estar...?
Mama!
A veure, Em, per què tantes presses?
No hi ha pressa, però tenim una oferta.
Discovery ens paga tota la boda
al seu complex turístic Anantara a Phuket, a Tailàndia.
I faran un donatiu a l'Ocean Institute, la meva ONG preferida.
És que creia que organitzaríem juntes la teva boda.
I ho farem. Demà mirem la llista de convidats.
- Però serà petita. - I la tieta Janice?
És clar que hi està convidada. Però només si us comporteu.
Jo no parlo per ella.
Tot bé, doncs?
Tot bé.
Escolta.
Si el papa hi fos,
et diria que aquest tal RJ té molta sort de casar-se amb tu.
Tant de bo... És que...
Sí. T'entenc.
Bé, doncs. Haurem d'anar a Phuket.
LA MARE DE LA NÚVIA
Tieta Janice!
Hola! Mira-la, si és la futura núvia!
Ai, hola...
futura àvia!
- Frena. - Sí.
- Només mare de la núvia. - Emma Winslow?
Sí, soc jo.
I tu qui ets?
Harley Ray, al vostre servei. Ja la duc jo.
Uau, reina, has triat el millor lloc per casar-te.
Sí, és únic.
Vaig venir aquí de vacances fa 32 anys i m'hi vaig quedar.
Vaig tirant.
Com m'agrada.
Pots fer veure que saps l'edat que tens?
Mai he muntat en una Harley.
Ja n'hi ha prou.
Em!
RJ!
Hola.
RJ, et presento la tieta Janice.
- Hola. - I la meva mare.
És tot un plaer conèixer-la per fi en persona, Dra. Winslow.
Digue'm Lana. A hores d'ara ja no toca fer una encaixada, no?
D'acord.
Vull que sàpigues que estimo l'Emma més del que és humanament possible.
I et prometo que sempre en tindré cura.
Pobre de tu que no ho facis o encara rebràs.
- Ja ets aquí. - Hola, em dic Scott.
És...
Scott Jackson?
Ets tu?
Lana?
Ostres, quina alegria veure't!
- I jo què? - Mare meva! La Janice Bowen!
Al·lucino.
No m'ho puc creure.
Clay, tu també?
Què?
Sí, l'Scott i jo ens vam casar fa un any.
Vine aquí, que t'abraço.
Llavors ja us coneixeu?
- Sí. Vam coincidir a Stanford. - Exacte.
- Podríem explicar-vos cada cosa... - Però no.
De què coneixeu l'RJ?
És el meu nebot.
És fill d'en Will.
D'en Will Jackson?
Sí.
Del teu germà, en Will Jackson, el...
Ai, no. No.
Ei, sembla que ja hi som tots.
I tu deus ser la mare de la...
La mare que em va... Lana?
Què? Que us coneixeu?
- Sí. A veure... - És que...
Sí.
- Una mica. - Ostres! Hola.
Ho... la!
Oh, la, la!
Els francesos ho diuen molt. "Ho-la, la".
A veure, un moment. Ets la mare de l'Emma?
Algú ens pot explicar tot això?
Fa temps, a la universitat, ton pare i la mare de l'Emma sortien junts.
- Què? - És conya?
A veure, tampoc anàvem de debò.
Ho dius de debò?
I què va passar, exactament?
Les relacions a la universitat són així.
No va anar bé.
- Va ser el millor. - Que bé que ho pensis.
Sí, de debò.
Vaja, entesos.
Per què no sopem els quatre i així ens coneixem?
O ens posem al dia.
D'acord, però si l'RJ resulta ser el meu germanastre, anul·lo la boda.
D'acord, sí, sopem.
Què us sembla si els tres
quedem amb el nostre amic, el tequila?
Ja saps que m'agraden els llatins.
A mi també.
- I a nosaltres. - Prou.
- Anem a les habitacions primer? - Sí, ens hi portes?
Sí.
- Ja t'ho duc jo. - No cal.
Ai, ai, ai.
Apa!
- Té, agafa'm. - Vine.
M'encanten les bodes.
PLATJA - VIL·LES PISTES DE TENNIS - RECEPCIÓ
De debò, amb la quantitat d'homes que hi ha al món
i la meva filla s'enamora del fill del tio
que em va trencar el cor en mil bocins.
Potser és el destí.
El destí, a prendre pel cul.
Parlant de culs, el d'en Will està molt bé.
No m'hi he fixat.
No t'hi has fixat?
La Lana està igual de guapa.
M'ha llançat a l'aigua a propòsit.
I t'estranya?
Escolta, hi ha tovalloles allà?
- No en veig cap. - Se les deuen haver oblidat.
- Te'n vaig a buscar. - Gràcies.
He interrogat l'Scott sobre l'ex d'en Will.
No m'interessa.
Però ha vingut sol?
No ho vull saber.
Sí que vols saber-ho. I sí.
En Will i la ex van estar casats menys de dos anys.
Se'n va anar poc després que nasqués l'RJ a Austràlia, a trobar-se.
I encara no s'ha trobat,
per això no vindrà a la boda.
Vaja, quina pena.
Això és tot el que diràs?
Què vols que et digui? Que és trist que l'RJ
hagi crescut sense mare?
I que l'hagi criat un pare solter
i una llarga llista de madrastres sexis?
Ja ho entenc. Vas de guai però et poses ben guapa
perquè vegi què s'ha perdut.
No t'imaginis coses.
Et conec, Lana, i si no et venges d'alguna manera,
em decebràs.
L'única manera de superar aquesta setmana
és que en parlem, reconeguem que això és incòmode,
sense remoure el passat,
ho acceptem i ja està.
Doncs tens una hora abans del sopar
i la vil·la d'en Will és la 121.
Sí.
- Sí - Sí.
Sí, vaig a parlar-hi i així tindrem la festa en pau.
- Sí. - Uau.
Em meravella veure com de bé porto aquest tema.
Jo també. Estàs guapíssima.
Will?
Portes tovalloles?
Què has dit?
Entra. Em corre pressa.
- Ai. - Ep!
- Què fas? - Jo?
M'has dit que entrés!
- Creia que eres l'Scott. - Per què?
Per què no te'n vas?
Ai, sí. Ja marxo.
Ho sento.
- Perdona. Perdó. - No passa res. Deixa-ho.
Ara apareixes?
Sí, home!
- Ostres. - Era com l'avi.
Era un bebè lleig. No passa res, ara es pot dir.
- Fa molt que m'espereu? - No, i ara.
- Encara sort. No cal. - És la costum.
De debò que no cal.
Mama, seu, va.
Entesos, però tampoc calia exagerar.
Doncs no ho facis, mama.
D'acord.
- Estàs bé? - Sí.
En tinc nou més.
Vull demanar-te perdó pel que ha passat a la teva vil·la.
És igual, tranquil·la.
Què ha passat?
He interromput el teu pare mentre es dutxava.
- Que què? - No he entrat a la dutxa.
- La porta era oberta. - La de la dutxa?
No, la de la vil·la. i ha dit que li corria pressa.
Em referia a la tovallola.
He d'anar al lavabo.
Si acabes d'arribar.
Bé, és millor no aguantar-se.
- Serà millor... - Sí, ves-hi. Millor.
Em pots explicar què et passa?
No entens com d'incòmode és tot plegat?
D'acord que tu i en Will us vau enrotllar quan anàveu a l'uni,
però no n'hi ha per tant, no?
No ens vam enrotllar i prou. Ens estimàvem amb bogeria.
Connectàvem a la perfecció.
Creia que estaríem junts tota la vida.
I de sobte, va desaparèixer.
No el vaig tornar a veure mai més.
I no havíem tornat a parlar fins avui.
Es va esfumar sense més ni més?
Sense dir-me res.
Sé que no estava gaire bé
perquè no sabia a què dedicar-se,
però això no ho justifica.
- I mai no et va trucar ni res? - Mai.
No conec bé el pare de l'RJ,
però no em sembla gens propi d'ell.
Em vaig canviar el número de telèfon sense avisar-lo.
I em vaig mudar sense dir-li on.
Mama!
No volia sentir excuses ridícules
ni que pogués tornar a fer-me mal.
Llavors vas conèixer el papa, em vau tenir i la vida va seguir.
Sí, i ets el més important per a mi.
Per això estic preocupada per tu.
- Per mi? - Sí.
Per molt que estimis l'RJ, mai te'n podràs refiar.
És conya, oi?
Com a experta sé que el que més influeix en el comportament humà
és la genètica. És fill de son pare.
A veure, potser no soc una genetista de fama mundial,
però diria que estàs exagerant.
Doncs obre els ulls, perquè et vols casar amb el fill de Satanàs.
Has perdut la xaveta.
Si ho penses, no és tan absurd.
Escolta'm. En Will sempre era el rei de la festa.
Li encantava ser el centre d'atenció i encarregar-se de tot.
I què hi ha de dolent?
Que amagava com se sentia.
Que si "xoca-la, tio",
que si ara amb el puny. Em posava malalta.
L'RJ no és com el seu pare i jo no soc com tu.
Creus que l'RJ no és així?
Mama, l'RJ diu que a en Will li encanta que estiguem junts.
I que allò vostre ja és aigua passada.
Pots parar, si us plau?
Vas dir que eres feliç si jo era feliç.
Sí. I ho deia de debò.
Perfecte. Perquè la boda m'estressa molt
i no ho podria fer sense tu.
Vull que facis un brindis el dia de l'assaig.
De debò?
Ets la meva mare.
Compto amb tu per a tot.
Per cert, hi ha un senyor Winslow?
- Què? - Només preguntava.
O també és divorciada?
Ah, que no ho saps?
Què?
Va morir en un accident. L'Emma tenia vuit anys.
Ostres. No en tenia ni idea. No vam mantenir el contacte.
La Lana la va criar sola, com tu a mi.
Hola.
Ei, va tot bé?
Sí, li he demanat que faci el brindis de l'assaig.
Perfecte. I li has preguntat...?
Entesos
Papa, Lana.
L'Emma i jo volíem demanar-vos
que fóssiu el padrí i la padrina.
Se us farà massa estrany? Si no, no cal...
- Genial. - Serà un honor.
Salut!
Emma, l'RJ i jo estàvem parlant del teu Instagram.
Estic molt impressionat amb les teves interaccions.
S'han duplicat des que vas venir a Londres.
Molt bé, ets una crac.
Els vas anar a veure?
Hi vaig anar per feina i els vaig convidar a sopar.
Que bé que us coneguéssiu abans i tal.
Et vaig dir que vinguessis però no tenies dies lliures.
Me'ls hauria demanat si hagués sabut que t'havies promès.
Llavors no ho sabia.
- Ara ja estem tots junts. - Sí, brindem per això.
Volia esperar a després de sopar,
però us ho vull donar ja.
Jo ja els he donat el meu regal.
Sí, la millor màquina de cafè del mercat.
I era la primera de la llista.
Sí.
D'acord...
Va, el vols obrir tu?
Papa, són les claus del pis de Tribeca?
Sí, però ara són les claus del vostre pis de Tribeca.
Uau! És al·lucinant.
Vosaltres dos sí que sou al·lucinants.
Braços amunt i cama dreta enrere.
Guerrer u.
- Un pis a Tribeca. - Dobleguem el genoll.
No hi puc competir!
És que no hi has de competir.
És ell qui em passa per la cara
que està podrit de diners amb aquest regal.
Un home podrit de diners no té res de dolent.
Canviem a guerrer dos.
Mirem la mà esquerra.
Ho has vist?
El què?
Aquell Hemsworth guaperes t'ha mirat de dalt a baix.
Au, va, què dius. Tinc calces amb més anys que ell.
Què dius tu.
Mà dreta cap a enrere i aixequem l'esquerra.
Ho has vist?
- Què? - El somriure de "vine aquí".
Ves-hi i te'l fas.
Mira, me'n vaig.
L'Emma i jo tenim una reunió amb la representant de Discovery.
Però abans pots fer cosetes.
Ja n'hi ha prou.
- Moltes. - Guerrer dos.
Perdó.
Sort que ets aquí.
Hi ha moltes coses per fer i poc temps.
Però la videotrucada de l'altre dia va ajudar-hi.
Videotrucada?
L'Emma i jo havíem d'enllestir cosetes.
- No era que ho fèiem juntes? - I això fem.
I per què la senyora Videotrucada enllesteix cosetes?
- Teniu alguna pregunta? - No, cap.
La Camala està fent l'impossible.
Jo em vaig casar sense cap directora de marca.
- Va tot bé? - De meravella.
Et vas casar a ca l'àvia i dius que va ser una pesada.
I ara em toca a mi ser la pesada.
Estem a punt per començar?
I tant.
Ai, he dut les meves notes.
Repassem: la decoració de les taules la fa la Phillipa.
Va fer la d'en Harry i la Meghan.
Els detalls, la roba de taula, els tovallons i les targetes.
No tinc foto del vestit, però és espectacular.
Ja ho has triat tot?
Per això vam fer la videotrucada.
I ja has triat el vestit?
La Daisy Saint Daisy volia una resposta.
Qui és la Daisy Saint Daisy?
Ta mare és moníssima.
La Daisy Saint Daisy és la propera Vera Wang.
No es pot rebutjar un vestit de 30.000 dòlars.
- És una de les meves patrocinadores. - Molt bé, però és la teva boda.
Has de fer el vulguis.
Ara no, d'acord?
- Vull que siguis feliç. - Ja ho soc.
Disposo de dissenyadores i expertes
i la boda serà al·lucinant.
Tot això t'augmentarà els seguidors.
Per cert, t'he preparat l'agenda de tota la setmana.
Tens sessió de fotos d'aquí a una hora
i un assaig del ball que és clau per a la campanya.
Han arribat tots els convidats?
- Sí. - Perfecte.
He marcat els teus actes en verd.
Sembla que no estarem gaire juntes.
Vens a l'assaig a les quatre.
- Veus l'asterisc? "Mare de la núvia". - Soc un asterisc.
Deixa'm donar-te un consell, mama Winslow...
Mama?
Sé que costa deixar-li fer la seva,
però la teva nena ja és tota una dona
i el millor que pots fer és relaxar-te.
Pren-te un mai tai i gaudeix de la festa.
Entesos.
De debò t'ha dit "mama Winslow"?
De debò.
- I l'has engegat? - No.
No volia desanimar l'Emma. Està contenta.
Què és això?
És l'agenda que m'ha preparat la Camala.
Què dius, ara?
L'hora en format militar? És una boda o una guerra?
Jo què sé.
Com a mínim tens una llista de "possibles activitats".
És un estratagema per treure-se'm de sobre.
Massatge, manicura, bany de so, pickleball.
Si es pensa que em pot comprar amb un exfoliant i un esmalt,
va molt equivocada.
Tota la raó, reina. Digues que sí. Millor seure aquí com ànimes en pena.
Estic exagerant, oi?
A veure, sé que és molt emotiu per a tu,
però lamentar-te no t'ajudarà.
Tens raó.
Tria tu.
D'acord. Pickleball. Així treus l'agressivitat.
Pica la pilota, que no s'hi torna.
M'hi apunto.
Molt bé! Som-hi, doncs!
Xoca-la!
- Gràcies. - Gràcies.
Hola, Harley. Què hi fas, aquí?
M'envien on calgui. Què puc fer per vosaltres?
- Hi ha pistes disponibles? - Ho miro.
Ens tornem a trobar.
Hola.
És veritat, jugàveu a tennis.
Tinc els genolls cascats, però els pantalons em queden genial.
És veritat.
Ei, Winslow, saps fer servir les pales?
- Ja ho veurem. Hi ha pista? - No n'hi ha fins les dues.
Voleu fer dobles mixtos, doncs?
- No volem molestar. - No molesteu pas.
Scotty, no insisteixis. No li agrada perdre.
Qui ha dit que perdré?
- Ho sento. - No passa res.
Nou, nou, dos.
- Sí! - Visca!
- Bé. - Deu, nou, dos.
Punt de set.
Nou, deu, u.
- Fora! - Jo crec que no.
Àrbitre?
Era... fora?
Què dius? No era fora.
Doncs era dins. Un punt per a tu.
No, no vull que me'l regalis.
Tothom creu que era fora.
Tothom, no. La Janice i l'Scott no han dit res.
- És igual. - No, repetim-ho.
- Entesos. - Molt bé.
Segueix essent una pesada.
- Perdona, què has dit? - Que ets bona perdedora.
Ep!
Ho sento molt.
On et fa mal?
Ja ho saps, on!
Soc metge. Relaxa't i respira.
Jo també soc metge. Me'n puc ocupar sola.
- Relaxa't i respira. - S'ha fet un cop al cap?
Bona pregunta. Porteu gel pel dolor.
De seguida.
Em dic Lucas Campion. Treballo al Geffen. I tu?
Lana. Lana Winslow.
Lana Winslow? De debò?
Sí.
Ets tota una estrella.
I ara!
L'any passat et vam fer una oferta però la vas rebutjar.
- Soc el cap del comitè de selecció. - M'incorporo.
- No. - Espera.
Sí.
Em dones una altra oportunitat per convèncer-te?
Ets molt amable, però es casa la meva filla.
Felicitats.
Gràcies.
Et ficaré això a...
Ni parlar-ne.
Sento espatllar-vos la festa, però me'n torno a la vil·la.
Va, que t'ajudo.
Amb compte, home.
A poc a poc. T'hi acompanyo per si de cas.
No cal.
De debò, em quedaré més tranquil.
Fes el que vulguis.
Bona punteria.
Segur que estàs molt ocupada amb la boda i tot plegat,
però vols prendre una copa avui?
- Gràcies, però... - Està lliure.
Perfecte. Ens veiem al bar a les vuit?
D'acord, a les vuit.
Molt bé, fins després, doncs.
De res.
Per fer-me quedar amb un nen?
No es mereixen, tranqui.
M'ho tinc merescut.
Ningú es mereix un cop així.
M'he comportat com un imbècil, fent-me el xulo.
- Crec que té raó. - Sí.
Entenc que vau estar junts, oi?
Sí.
Però ara ja no hi ha res entre vosaltres, no?
Només tres dècades de ressentiment.
No hi ha res, no.
És aquí mateix. Gràcies per ajudar-me.
Avisa'm si et cal res.
I tant. Ei, un consell.
Digues.
Si quedes amb la meva ex, tingues l'assegurança mèdica a mà.
D'acord.
Vinga, iaio.
Espero que en Will estigui bé.
Podrà cantar amb els castrati, però sobreviurà.
L'hauria de trucar?
No. Deixa de pensar en en Will. Centra't en el doctor Guaperes.
Perdó.
- Reina. - Per fi. T'he buscat per tot arreu.
Per què? Què passa?
Digue'm-ho tu. M'han dit que ha passat no sé què mb el pare de l'RJ.
Ah, això? Tranquil·la, només ha estat un accident.
L'ha picat amb una pilota.
No pot ser.
No ho he fet a propòsit. He picat la pilota...
De pet a les pilotes.
- L'entrecuix. - Ja ho he entès.
Sí, punt de castrat.
Mama, t'ho demano si us plau: actua amb normalitat.
Segons la Camala, això no pot passar.
No passarà res més. Em mantindré ben lluny d'en Will Jackson.
Costa prendre't seriosament amb aquesta cara.
Però ho dic de debò.
No arribis tard a la classe de ball.
Arribaré puntual i sense mascareta.
- Molt bé. - Reina.
- Em deixes aquelles arracades? - Sí.
- Tens una cita? - No.
- Sí. - No, i ara!
Només prendré una copa amb algú. No és cap cita.
Vinga, que es fa tard.
Me'n vaig o no arribaré a la classe.
- Sí, corre. - Gràcies.
Me n'he d'anar, moltes gràcies.
U, dos, tres, quatre, cinc, sis, set, vuit.
U, dos, molt bé, tres, quatre, cinc, sis, així, sí!
M'han dit què ha passat a pickleball.
Ho sento molt.
Ta mare no ho ha fet a propòsit. Almenys, això diria.
Quan esteu junts, sou molt graciosos.
Què dius!
Mai l'he vista ficant tant la pota.
Gràcies.
Molt bé!
No està malament, però heu de seguir assajant.
Us veuran milions de persones.
Fem el ball següent.
Ara practicarem el lasso. Poseu-vos per parelles.
Camala, jo no tinc parella.
Mama Winslow, és veritat.
Em podries fer el favor de no dir-me "mama"...?
Ja ho soc jo.
La mare de la núvia i el pare del nuvi ballant junts?
L'Emily Post no ho aprovaria.
- Qui és? - Una experta en etiqueta.
Crec que seria molt maco, però tu decideixes.
- Vinga. - Qui ets?
Una examiga.
Vinga, Lana. Recordes la vostra cançó?
- Sí. - Quina era?
No me'n recordo.
- "Hit Me With Your Best Shot"? - No.
- En Will la tocava. - "Mona Lisa".
- Sí. - La meva preferida.
Sí, la meva també.
Ets fill de ton pare.
La tinc al mòbil, de fet.
De debò?
Ballem?
Estàs preciosa.
Gràcies.
I estic molt sorprès.
Per què?
Perquè encara no m'has trepitjat.
Això per parlar.
Suposo que tenir-te a prop em fa...
A mi també.
Gràcies.
Un aplaudiment per ella.
Sento arribar tard, l'assaig s'ha allargat.
Estàs guapíssima.
Gràcies.
M'agraden les arracades.
Ai, gràcies.
- Què vols prendre? - El mateix que ell.
I com ha anat la classe de ball?
Ha estat incòmoda.
Tota boda té moments incòmodes.
Ets expert en bodes?
Vaig estar a punt de casar-me,
però estudiar Medicina ho va engegar a rodar.
És que és difícil.
Però millor així.
Soc un llop solitari.
De debò? No ho sembles pas.
Per què ho dius?
Algú tan ben plantat com tu,
segur que té un munt de noms a l'agenda de parelles.
No em solen dir "ben plantat".
Crec que ja ningú té una agenda de parelles,
però jo diria el mateix de tu.
Ui, no, això ja és història.
Fa molt. I no em queixo.
Crec que per a mi ja és massa tard.
Mai no és massa tard.
No hi ha edat per enamorar-se.
No és com perdre el tren.
Jo vaig perdre el tren fa molt de temps, ja t'ho dic ara.
Jo m'hi pujaria de gust, al teu tren.
Anem bé, eh?
Gràcies.
Pel següent tren.
Mai no diguis mai.
Mama? Què hi fas, aquí?
M'agraden molt les arracades.
Gràcies.
Tinc una reunió amb un company de professió.
- Ja te n'he parlat. - Hola, soc l'Emma, la seva filla.
I ell és el meu promès, l'RJ.
Un plaer.
El Dr. Campion dona classes a la Geffen School, a Los Angeles.
Els dos som metges.
És una trobada professional.
- Ja ho veig, ja. - I què hi fas a Phuket?
Els meus amics em van fer marxar de vacances.
I em semblava una pèrdua de temps fins ara.
Bé, doncs us deixem sols.
De fet...
Jo també marxo. A aquesta hora normalment soc al llit.
Si només són dos quarts de nou.
Ah, i demà hem quedat amb la Camala a les deu.
Per això necessito descansar.
Ha estat un plaer debatre temes de la nostra professió, doctora.
Sí, Dr. Campion.
Camala. Que ha passat res?
He convocat aquesta reunió urgent
perquè tinc una notícia al·lucinant.
Què passa?
No et vaig dir res, però vaig parlar amb en Klaus Von Klaus.
- No. - Sí!
- Qui? - Emplaçarà el seu producte.
I això què significa exactament?
Vol dir que en Klaus Von Klaus em pagarà per dur la seva roba.
Si tens el vestit de la Daisy aquella.
No, no és per a l'Emma. És per a tu i les dames d'honor.
Per tant, la mama Winslow durà
aquest vestit!
Emma, n'estàs segura?
És una gran oportunitat amb un patrocinador al·lucinant.
Sí, però és una boda, no un enterrament.
#LaNúviaMana.
El més elegant és una boda de blanc i negre.
- Si és el que tu vols... - Gràcies.
Doncs parlem de l'assaig del banquet.
T'he preparat unes ratlles pel brindis.
- M'has escrit el brindis? - No!
- Sort. - Tinc un redactor que ho fa.
És broma, oi?
Milions de persones veuran l'Emma. No podem fer res a l'atzar.
Emetrem en directe l'assaig, la cerimònia i el banquet.
Mira-te'l, com a mínim.
D'acord.
Perfecte.
Es va acabar, però a l'assaig semblava que tu i la Lana estàveu enamorats.
Deixem el tema, va.
Doncs t'hauràs d'esperar.
- No diguis res, eh? - Entesos.
Ei! Hola!
Ai, hola.
Espero no interrompre res.
I ara!
Ui, ell també vindrà?
Para de bavejar.
Però és que mira quins músculs i quines cuixotes.
Hola, ara no puc parlar.
Ei, veig que avui ja no juguem al pickleball.
Beure és menys perillós.
Va tot bé?
Sí, em trucaven de la feina.
Com va allà baix?
Els tinc en remull.
Molt bé.
No tens obligacions com a mare de la núvia?
La Camala li ha donat festa el que queda de dia.
I ja em va bé.
M'encanta tenir el dia lliure.
- Doncs no ho sembla. - Perquè no s'ho creu ni ella.
Ajudar a l'Emma a marxar del niu
és el més dolorós que he fet mai.
Estic molt orgullosa d'ella, però sento una mica...
trista.
No només perquè la trobaré a faltar,
no sé com explicar-ho.
Els hem criat tan bé que ja no ens necessiten per a res.
Això. Exacte.
Bé, jo marxo.
Faig de voluntari unes quantes hores a l'ambulatori.
No estàs de vacances?
Com vaig explicar ahir a la nit a la Lana, em costa no fer res.
- Ahir a la nit? - La vaig avorrir prenent una copa.
No va ser gens avorrit.
Bé, marxo. Una abraçada.
Ja ens veurem.
Uau, un metge altruista
amb una mirada més trapella que un cistell ple de gatets.
Pot ser més perfecte, aquest home?
El dia d'avui ja ho és.
Recordes l'últim cop que vam tenir un dia lliure?
A segon. Quan vam arribar al campus un dia abans.
Vam comprar cervesa amb el seu carnet fals,
i vam anar a Santa Cruz amb la furgoneta d'en Will.
- Ostres. - Tenia una furgoneta, eh?
I jo tenia un carnet fals.
Sí.
Al sud hi ha una platja preciosa
on podem arribar caminant quan hi ha marea baixa.
Penseu el mateix que jo?
I tant!
Som-hi?
Les fotos de la platja ja tenen 10.000 "m'agrada".
Quan les has penjat?
- Fa una horeta. - Uau.
A veure?
Apa.
- Ei, torna-me'l. - No.
- RJ, tinc molta feina. - Som al paradís, Em.
La feina pot esperar. Vas dir que aniríem a la ciutat.
Dona'm deu minuts, d'acord?
Bé, com vulguis.
Segur que no et molesta?
No, tranquil·la.
Ens casarem,
anirem a la capella
a casar-nos.
- No em puc concentrar. - Perdona.
T'estimo moltíssim
i ens casarem.
No l'acabes?
No, que t'has de concentrar.
- Anirem a la capella de l'amor. - Anirem a la capella de l'amor.
Gràcies.
Sí. Ja hem perdut a la tieta Janice.
No, que estic desperta.
- Per què tot té més bon gust a la platja? - Per la sorra.
No és per la sorra. És per la companyia.
- Això. Salut. - Salut.
Ei, Janice, recordes que tu i jo vam acordar
que, si seguíem solters als 35 anys,
ens casaríem?
Era un bon pla.
I no t'importava que fos gai?
Un detallet sense importància.
Però se'n va anar amb un altre.
Sí. Amb en Franco. El xef.
Mai vaig entendre què li veies. Més enllà de les truites.
Havia de posar seny i estava solter.
Va seguir anant de solter després de casar-se amb tu.
Tots cometem errors.
I tu, Will? Quins errors has comès?
És una pregunta difícil.
Au, va, no ens posem tan seriosos.
- Canviem de tema. - Sí.
A veure, què estaríem fent si fóssim a la platja de Santa Cruz?
- No! - Per què?
- Perquè ja no tenim 18 anys. - Gràcies.
Després dels 18 anys ja no t'ho pots passar bé? Qui s'anima?
Està prohibit el nudisme al complex, ho sabies?
Som en una platja deserta.
Quan tornarem a estar junts en un lloc així?
Ara em fareu aixecar?
Ho faig si la Lana també.
Ai, no ho sé pas.
- L'últim és vell! - No s'hi val.
Espereu-me!
Noies, podeu incorporar-vos una mica?
Apa!
Em pixo. Quin crac.
Sabia que cauria.
Ho deixem aquí, millor.
Fem una pausa!
Ei, Em, què passa?
Res.
Em, espera.
Sí que passa.
Digue-m'ho.
Saps per què ton pare va deixar ma mare?
Només va dir que era complicat.
Ella diu que no s'ho esperava.
Que ell sortia molt de festa i que ella no sabia que no estaven bé.
- I creus que soc com ell? - Teniu gestos semblants.
Que et posen malalta.
No, no és això.
És que...
Quan hi ha altra gent, canvies.
I no sé si me'n puc refiar.
És conya, oi?
I si no estàs segur d'això nostre
i és la teva manera d'amagar-ho?
I llavors un dia, t'adonaràs que has comès un greu error i...
Escolta'm bé.
No sé què va passar entre els nostres pares.
Però fos el que fos, els va passar a ells, no a nosaltres.
- Però si els va passar... - No soc el meu pare, Em.
I si amago res, en tot cas, és com t'arribo a estimar.
T’estimo tant que em fa por i tot.
Ho ets tot per a mi.
Ets el sol,
ets la lluna i les estrelles.
Ara estàs sent un cursi.
I què hi ha de dolent?
No recordo que l'endemà fos tan dur.
Va valer la pena.
Per què crides?
Per què fa tanta calor?
Podries passar la menopausa sense adonar-te'n.
Vaja, vaja.
Veig que avui aneu d'incògnit.
Ahir a la nit ens vam passar bevent.
Ben fet.
El nostre metabolisme ja no és el que era.
La iaiona té una bona ressaca.
Era alguna cosa de la boda o...?
Va ser més aviat una cosa privada, una festa amb panderos.
No vaig sentir res.
Doncs hi havia molts panderos.
Com va anar a l'ambulatori?
Molt bé. Molta gent interessant.
Però avui només em penso relaxar.
És clar que sí, salut!
Millor que no.
Escolta,
com que l'altra nit no vam poder xerrar gaire,
vols sopar amb mi?
Els dos sols.
Sé que estàs molt ocupada i que em diràs que no...
Serà un plaer.
De debò?
Em ve molt de gust.
- A les set a recepció, doncs. - Sí.
Me'n moro de ganes.
Què acaba de passar?
Ahir em vaig adonar que en Will i jo no hem d'estar tan tensos.
Podem relaxar-nos i recolzar els nostres fills.
I en Lucas és extraordinari.
Tenies raó. Ja és hora que miri per mi.
Oi tant!
M'encanta la nova Lana.
En Harley vol que vagi al gimnàs.
Si t'ho pregunta, digue-li que estic lliure.
Estàs tocadeta del bolet, eh?
Vinga, fins després.
Què?
- Què hi fas, aquí? - No ho sé.
Harley, què passa?
Els de seguretat m'han comentat una cosa i us volia avisar.
- Sembla greu. - I ho és.
Hi va haver un incident ahir que va incomodar hostes importants.
Quin incident?
Exhibicionisme en el recinte de l'hotel.
Quin horror.
I teniu alguna descripció
d'aquests maleducats?
No cal pas.
Hi ha càmeres de seguretat a tot arreu.
Voleu veure el vídeo?
No.
- Sort que la platja era deserta. - Jo què sabia.
Mira, Harley, va ser culpa meva.
Sí, Harley, creus que com a mínim això podria quedar entre nosaltres?
I tant. Sempre que no torni a passar.
No passarà.
Mai més.
Ah!
La Janice t'envia records.
Digue-li que és molt fotogènica.
Molt bé.
Ens han gravat. Ara què farem?
Res. Només ho ha vist en Harley i seguretat.
En Harley, seguretat i el personal de neteja.
Ho ha vist tothom.
Per això ens somriuen tant.
És el país dels somriures.
Mama!
Com has pogut?
- Em, si et refereixes a la platja... - És increïble.
La Camala està molt disgustada.
- Vols que la truqui? - Sí, home!
Has estat molt maleducada amb ella.
Si diu res dolent a Discovery, ho cancel·len tot.
- No és gaire... - Intentes sabotejar la boda?
No vols que em casi, oi que no?
Mai t'he dit això.
Però ho has pensat.
Tu feies aquesta cara quan t'enfadaves.
No t'hi fiquis!
Em, he fet tot el que m'has demanat.
He acceptat dur un vestit que fa que sembli la Morticia Adams.
Faré un discurs que m'ha escrit una altra persona.
Estàs perdent de vista el que és important.
t'estàs oblidant de qui ets.
No t'he sentit ni anomenar
l'ONG que volies finançar.
Tot està passant massa ràpid.
No m'estranya que estiguis confosa.
No estic gens confosa!
La Camala treballa per a l'empresa matriu. T'agradi o no, és molt important per a mi.
Ells són l'empresa matriu, però jo soc ta mare.
Les bodes són per a la família, no per fer promoció.
Si tan malament et sembla, per què no marxes?
Em!
Emma!
I això a què treu cap?
Se li passarà. Tu dona-li espai.
Potser sí que me n'hauria d'anar per no molestar.
Però tu no vols i ella tampoc.
I què he de fer?
Deixa-la tranquil·la. Anem.
En Harley m'ha recomanat un lloc.
D'acord, però només tinc una hora.
Tranquil·la.
Em calia una cosa així.
Ja ho sé.
Que bé que em coneixes, eh?
Hi ha coses que no s'obliden.
Per molt que ho intentis.
Hola.
Em podria posar el ram de jacints?
Gràcies.
Què passa?
Un moment.
Prova-ho ara.
Coi, s'ha quedat sense bateria.
No. He d'emprovar-me el vestit.
No puc arribar tard.
L'Emma em matarà.
No t'angoixis, tranquil·la.
L'hotel enviarà algú a recollir-nos.
Que estrany.
No hi ha cobertura.
Per què haurien de posar torres de telefonia a la fi del món?
Per què xategin els pelicans?
Els pelicans no són propis d'aquí ni tenen polzes oposables.
Tampoc era literal.
El que hem de fer és trobar una solució.
Quina gran idea. Només ens calen
unes pinces de 30 quilòmetres fins a l'hotel.
No, el que ens cal és algú que ens hi porti. Senzill.
Som a la quinta forca
i no hem vist cap altre cotxe.
Vinga, doncs a peu.
A peu? Trigarem hores i duc xancletes.
Segueix-me.
Ei, on vas?
Si fem una foguera a la platja
podrem fer senyals i atraure algun vaixell.
De debò? Au, va, Lana.
Lana. Tu has vist la baixada?
Ta mare fa una hora i mitja tard.
No em respon els missatges.
No perdem més el temps.
Mira aquestes fotos, a veure què et semblen.
Són genials. No n'hi ha cap de la família?
En farem a la cerimònia.
No n'hi ha cap per a l'Ocean Institute.
Emma, creia que estàvem d'acord.
Hem de pensar en la nostra marca i en la teva.
- I aquest? - No.
Estem d'acord.
Segur que en Harley es referia a això.
És preciós.
Ja ho capto. Segur que passa algun vaixell per allà.
Tenies raó.
Recordes com fer foc?
Tens un encenedor?
Sí, home!
Vols parlar?
És ma mare.
No ha vingut a emprovar-se el vestit.
De debò, està fent el possible per arruïnar-me la vida.
- No ho penses de debò. - I tant, m'està fent parar boja.
Diu que m'he oblidat de qui soc.
Què? És una ximpleria.
No té ni idea del que costa ser la seva filla.
És molt intel·ligent i sempre té raó, fins i tot quan no tocaria,
i em fa molta ràbia.
Però llavors em sento culpable perquè sé que ho fa perquè és ma mare,
que només em vol ajudar, tot i que ho faci fatal.
Jo seré igual si un dia tenim fills.
Però en realitat, tindran sort
si soc la meitat de bona mare que és ella.
Diria que has de parlar amb ta mare.
Harley!
Hola.
Has vist ma mare?
Han anat a fer un volt en jeep amb en Will.
Però s'està fent tard.
- Estàs preocupada? - Una mica.
Tranquil·la. Hi aniré amb la barca.
No anaven en jeep?
Sí, però segur que han anat a la platja dels Amants.
Per què?
És divertit.
Sempre ens ho hem passat bé.
Això és veritat.
Per fi em serveix ser un escolta condecorat.
No et van condecorar pas.
Ens coneixem massa bé.
Així som sincers.
Parlant de ser sincers, hauríem de parlar.
No. No ho penso fer.
Lana, si us plau, escolta'm.
Vas acabar aquesta conversa fa 30 anys. Per què ara t'hauria d'escoltar?
Què? Que jo la vaig acabar?
Et vas canviar el número i et vas mudar.
Molt bé, vols que en parlem? Doncs en parlem.
Ho vaig fer per protegir-me.
- Em va costar molt oblidar-te. - Doncs...
Però em va fer molt més forta.
I vaig seguir amb la meva vida.
Quan va morir el pare de l'Emma,
ho vaig superar, perquè ja havia perdut algú abans.
- Puc parlar? - Tu et vas casar amb la mare de l'RJ.
Jo, amb el pare de l'Emma. I et vas oblidar de mi.
Perdona però necessito prendre l'aire.
I sí, ja sé que som a l'aire lliure,
però aquí l'aire és millor.
Per l'amor de Déu, Lana,
no et vaig oblidar.
No t'importava gens, jo, si no, no te n'haguessis anat.
No me'n vaig anar per tu.
Jo anava molt perdut i tu ho tenies claríssim.
Et van oferir les millors beques per a postgraus.
Sabies què volies fer a la vida. I jo no.
Creia que t'impedia avançar i dubtava que em trobessis a faltar.
Si m'ho haguessis dit, t'hauria ajudat.
Sí, però primer m'havia d'aclarir.
Havia de descobrir qui era.
No volia ser només diversió.
Volia sentir que era digne de tu.
Digne?
Si jo ja t'estimava.
Lana, mira, no dic que no fiqués la pota.
La vaig ficar fins al fons.
Però quan me'n vaig adonar, ja no et podia trobar.
- Ara és culpa meva? - No, no és culpa de ningú.
La vida ha anat així.
Per això vaig tornar a buscar-te.
Vaig descobrir on era el laboratori i em vaig plantar a Califòrnia.
- De debò? - Sí.
Em van dir que estaves de lluna de mel.
Vaig tornar a Hartford.
Vaig conèixer la mare de l'RJ i ens vam casar poc després.
Però no va durar gaire perquè no ens estimàvem.
No va funcionar perquè encara t'estimava.
Vas anar a buscar-me?
Sí.
I ara,
gràcies a un miracle o ves a saber,
tenim una altra oportunitat. Si tu vols.
No ho sé. Però si ho vols...
Aprofitem-ho.
Si llavors no va funcionar, per què creus que ara sí?
Doncs perquè, per exemple, ara sí que parlem.
És un gran pas.
No cometrem els mateixos errors.
- En cometrem d'altres. - Pot ser.
Però els cometrem junts.
Ara som diferents.
Diria que vaig ser un pèl dramàtica.
Un pèl?
Au, va.
Escolta, si em dius que no sents res per mi,
mai més trauré aquest tema.
A veure, em treus de polleguera.
Això ja compta.
L'hauries de dur a Koh Samui. És preciós en aquesta època.
Volíem anar-hi, però ja no hi ha vols.
Et dono un cop de mà.
Hola, Lucas.
Són per a tu.
Ai, moltes gràcies. Ho sento moltíssim.
M'he barallat amb l'Emma i hem fet un volt amb en Will i...
He pensat que havia passat alguna cosa.
Podem sopar un altre dia?
És que...
Diria que ja estàs prou ocupada.
Ai, Lucas. En Will i jo...
Lana, intento prendre-m'ho bé.
No m'ho posis més difícil.
Ets un tio molt especial, de debò.
Mira, si no us va bé la cosa,
tens el meu telèfon.
Et tindré a "marcatge ràpid".
Diria que això ja no existeix.
Però em pots guardar a "preferits".
Sí, ja ho sabia.
- La feina altre cop? - Sí, però res important.
Mama!
- Estàs bé? - Sort que estàs bé.
És clar que estem bé.
No vull que marxis. De debò.
T'estimo moltíssim.
- Jo també. - Ai, reina.
Emma, per fi et trobo!
Us farem fotos espontànies
mentre la mama Winslow s'emprova el vestit.
Et vaig dir que no em diguessis així.
Saps què? Ma mare es posarà el que vulgui.
I les dames d'honor.
- I escriurà el brindis. - Sí?
- Sí. - No em sembla bona idea.
Doncs a mi, sí.
Cancel·la tot el que surt a l'agenda
des d'ara fins a l'assaig.
Vull passar temps amb la meva família.
M'encanta.
- Per fi... - Però l'agenda...
Camala, sé que t'hi has deixat la pell i que ets la millor,
però és la meva boda i decideixo jo.
- Però no creus que...? - Saps què?
Et donaré un consell: relaxa't.
Pren-te un mai tai.
Ei, para!
Que paris!
Esteu tots guapíssims.
Tot això és increïble.
No em puc creure que la meva nena es casi.
Amb un home meravellós.
Porto tota la tarda escrivint el brindis
perquè fos perfecte.
Però llavors he pensat en què diria el teu pare.
Diria que el brindis perfecte
és el que es fa amb el cor a la mà.
I el trobem molt a faltar.
Però sé que és aquí.
Ens acompanya sempre.
I estaria molt orgullós.
Així que només us donaré un consell.
Passi el que passi,
per moltes voltes que doni la vida, mai no deixeu de recolzar-vos.
Mai no deixeu d'estimar-vos.
I ho sento si soc cursi,
però mai deixeu de buscar el "van ser feliços".
T'estimo.
Per l'Emma i l'RJ.
- Salut! - Salut!
- Sí, tot bé. - Gràcies per venir.
No, i ara!
Oi que ja us coneixíeu abans que es coneguessin l'Emma i l'RJ?
Sí, vam estudiar junts.
Sortiu al vídeo del qual parla tothom.
- Doncs... - No respondrem.
Sí.
Ai, he de respondre. Perdoneu.
A veure...
Lana, oi que em puc endur el pare Harit?
Endavant, fes.
En Will i tu esteu molt amorosos.
Sí. Què va passar a la platja dels Amants?
Vaig al lavabo.
- Si cal, et torturarem! - En Will m'ho dirà.
No parem de donar-hi voltes.
Sí, sí, t'entenc.
Podem no discutir?
Katrina, escolta'm.
Ja saps que no puc viure sense tu.
No, ella no ho sap.
Katrina.
Katrina, et prometo que t'ho compensaré, entesos?
Mare meva.
No ho saps.
Emma. Escolta, reina.
Estàs bé?
Sí, estic bé. Perfectament.
Ha estat un assaig preciós.
La Camala és una crac.
- Estàs vermella. Segur que estàs bé? - Sí, tot bé.
Me n'aniré al llit abans perquè demà és un gran dia.
D'acord. Jo no trigaré gaire.
Molt bé, doncs. Fins demà.
- Papa! - Ei.
Ens has d'atrapar.
- No segueixes el ritme. - Va.
Com he sigut tan burra?
No ets cap burra.
Però en Will t'hi torna.
Segur que amagava alguna cosa.
Per què em sorprèn?
Perquè volies creure-te'l.
I jo també.
I ara que marxa l'Emma...
Volia creure-me'l.
Volia...
Volia creure que no estaria sola la resta de la meva vida.
Truca el doctor sexi perquè et consoli.
No penso trucar en Lucas.
Fes-me cas, aquell tros d'home et farà oblidar
totes les teves penes.
Janice, promet-me
que no en diràs res a ningú.
Promet-m'ho. No puc decebre l'Emma.
Mai l'has decebut. I mai no ho faràs.
Vine aquí.
T'estimo.
Qui és?
Mama?
Em?
- Hola. - Hola.
Què fas desperta tan tard?
Podem parlar? T'he vist malament.
Ai, no, reina, estic bé.
Ho veus? Sempre fas el mateix.
Et preocupes pels altres però mai per tu mateixa.
No és veritat.
I tant, mama.
Fa vint anys que ho fas.
I ho entenc, eh?
Era petita quan el papa va tenir l'accident.
Crec que mai no t'he agraït
com t'has sacrificat per tenir cura de mi.
Soc la teva mare.
Però ja soc adulta i tinc l'RJ.
Tot canviarà, ara.
Així doncs... ja no em necessites més?
No, és clar que et necessito.
Però pots tenir menys cura de mi
i més cura de tu.
Qui t'ha ensenyat a ser tan madura?
Em vaig prometre que no ploraria fins la boda.
Però veuràs tu demà.
Mama.
Digues.
Em puc quedar aquí avui?
Em promets que dormiràs?
- T'ho prometo. - Vine, va.
Podeu asseure-us, si us plau?
- Som-hi. - Fins després.
Música.
Ara les dames d'honor i els padrins.
I ara la núvia.
Preparada?
Estimats,
ens hem reunit avui aquí
per unir l'Emma i en Richard en matrimoni.
El matrimoni és un lligam que no es pot prendre a la lleugera.
Si algú creu que aquesta parella
no hauria de casar-se,
que parli ara o calli per sempre.
Tenir un sogre mentider compta?
Què?
- Vol dir alguna cosa? - No.
Continuï.
Seguretat, atents.
Què li passa a la Lana?
No ho sé pas.
Que volen dir alguna cosa?
- No. Tot bé. - Perdó.
Endavant.
Richard, acceptes l'Emma com a legítima esposa?
Promets estimar-la, honorar-la, valorar-la i protegir-la
i ser-li fidel la resta de dies de la teva vida?
Sí, ho vull.
Emma, acceptes en Richard com a legítim espòs?
Promets estimar-lo, honorar-lo, valorar-lo i protegir-lo
i ser-li fidel
la resta de dies de la teva vida?
Sí, ho vull.
Aguanta.
Richard,
col·loca l'aliança a l'anular de la mà esquerra i repeteix:
"Amb aquest anell, et desposo".
Amb aquest anell, et desposo.
Emma, col·loca l'anell a l'anular de la mà esquerra
i repeteix: "Amb aquest anell, et desposo".
Amb aquest anell, et desposo.
Mama, estàs bé?
Atenció: mare ploranera.
Maquillatge, prepareu-vos.
Va. Seguiu.
Pel poder que m'ha estat atorgat, jo us declaro marit i muller.
Pots besar la núvia.
Visca!
- Bravo! - Visca!
Preciosa. Enhorabona.
Moltes gràcies.
Hola.
Ara ja som família oficialment.
L'Emma s'ha de canviar, vaig a ajudar-la.
Ha estat molt bé.
- Camala. - Lana.
- Preciós! - Gràcies!
Lana, podem parlar?
- Me'n vaig després d'ells. - Lana.
Què els passa a aquells dos?
No en tinc ni idea.
Au, va, menteixes fatal.
Us ha dit la Janice què li passa a la Lana?
Ni ase ni bèstia.
Per tant, és pitjor del que et penses.
Ja venen.
Hola.
Que tingueu bon viatge.
Gràcies per tot, papa.
Moltes gràcies.
Au, va, nois, el vaixell us espera.
Llença el ram.
Un moment. Pausa.
Tothom quiet.
Em pots explicar per què estàs tan emprenyada?
I tu pots no muntar un numeret?
Lana, digue'm què passa, va.
M'ho mereixo.
Et mereixes moltes coses, però no vull que els arruïnis la boda.
De fet, la boda ja ha acabat, oi?
Sí. Ho sento.
I has esquivat el ram com si fos una granada.
No és veritat.
- Mama, una mica sí. - Entesos.
No vull parlar amb tu
perquè no vull que em destrossis la vida altre cop.
Però et diré una cosa:
gràcies per evitar que m'hi impliqués massa.
Marxeu, va. Que tingueu bona lluna de mel.
- No encara. - Vull saber què passa.
No passarà res més.
Deixa't de ximpleries.
Et conec des que teníem 18 anys. N'hi ha més.
Digues què passa.
D'acord.
Quan érem a la platja dels Amants,
no em vas demanar una segona oportunitat?
No em vas dir que sempre m'havies estimat?
Sí. I ho deia de debò.
Doncs ahir vaig sentir què deies per telèfon
i segur que amb la mateixa persona
que no ha parat de trucar-te.
- I? - Com que i?
Pots fugir, però aquest cop no t'amagaràs.
Qui és la Katrina, sense la qual no pots viure?
Perdó.
Jo soc la Katrina.
Tu? Tu ets la Katrina?
Lana, et presento la Katrina Kovalenko, la meva assistenta.
Fa 20 anys que treballa per mi i m'amenaça amb plegar
perquè li demano coses com saltar d'un avió,
i venir a un complex turístic.
- Em mereixo un augment. - Ja veurem.
Llavors era la teva assistenta qui no parava de trucar-te
i no és la teva nòvia?
Què dius, ara!
Si és un sac d'ossos.
Per què l'has fet venir?
Per què no volia que t'enamoressis del metge.
D'en Lucas? Estaves gelós?
Sí, estava gelós.
I li vaig demanar que vingués per dur-me això.
Te'l vaig comprar quan teníem 22 anys.
L'he guardat tots aquests anys,
tot i que dubtava que et tornés a veure. Però mira.
I què me'n dius?
Et casaràs amb mi, per fi?
No puc.
Mama.
Sí. Sí que pots. Pensa-t'ho.
Ja ho he fet.
Lana. Lana, espera. Lana.
I allò de no renunciar al "van ser feliços"?
No m'ho mereixo. I no et mereixo.
Què vols dir?
No confiava en tu i l'he espifiat perquè soc una burra.
No. Ei, escolta'm.
La vida és complicada. Ningú no és perfecte,
ni tu, ni jo, però som perfectes l'un per l'altre.
No veus que som perfectes l'un per l'altre?
Què me'n dius?
Sobre què?
Per l'amor de Déu!
Et vols casar amb mi o no?
Sí.
Sí que vull. No que no vull.
És a dir, que sí que vull, però no que...
Vine, va.
Visca!
Subtítols: Cristina Riera Carro