- Я затрималася на роботі. Пробач. - Ти прийшла.
- І це головне. - Я зголодніла.
- Сподіваюся, тут чудово. Як усі й кажуть. - Дякую.
Пане, пані. Прошу проходити.
Ти помітив, що ми тут самі?
Мабуть, ще не година пік.
Ер-Джею, що відбувається?
Еммо Роуз Вінслоу, кохання мого життя,
ти вийдеш за мене?
Ти впевнений?
Нам судилося бути разом. Я зрозумів це, щойно зустрів тебе.
Тож так.
Повірити не можу, що це відбувається.
Це означає «так»?
- Так. - Так?
Так!
Мої вітання.
За нас.
Ой, стривай.
Що таке?
Моя мама.
Боже, як же я скажу мамі?
Це буде неважко.
Вона знає, що ми зустрічаємося.
Гаразд. Наскільки складно їй розповісти?
Що? Ви серйозно?
Ні! У жодному разі!
Я заберу свої дослідження, усі дані й усю команду
і перейду до «Джонса Гопкінса».
Я не блефую.
Авжеж, блефую.
Наші генетичні дослідження повністю змінили розуміння
про механізми виникнення пухлин. Ви згодні?
Припини! Ні, це не до вас.
Збав вогонь. Накрий.
Я лише кажу, що це не просто революційні дослідження.
Наші медичні розробки вже рятують життя.
Добре.
Я рада, що ми знову дійшли згоди. Бувайте здорові.
Ми отримали фінансування ще на один рік.
І до кінця тижня я не хочу чути про жодні проблеми.
Дякуємо, докторе Вінслоу.
- Еммі? - Привіт, мамо!
Я думала, ти прилетиш лише завтра.
Я хотіла зробити сюрприз і приїхати раніше, адже...
Адже...
Адже що?
Адже я за тобою скучила.
Я теж за тобою скучила, моя кішечко Еммі.
- Не називай мене так. - Ти завжди будеш моїм кошенятком.
Візьмемо щось на вечерю і посидимо вдома?
- Так, чудово. - Гаразд.
Це був найскладніший рік, присягаюся.
Ми ледь не втратили наукове фінансування,
а моя маленька дівчинка стажується в далекому Лондоні на каналі «Дискавері».
- На «Дискавері Резортс». - Я так і кажу.
Майже.
Мамо, у мене є новина. І вона важлива.
Не кажи, що тобі пропонують роботу в Лондоні.
- Ні, роботу не пропонують. - Слава Богу.
Звісно, було б чудово, якби запропонували.
Але я не знаю, що робитиму, якщо ти переїдеш назавжди.
Без тебе вдома так порожньо.
А тепер ти повернулася, і хтозна,
може, захочеш вступити до магістратури.
Саме про це я і хотіла тобі сказати.
Я не збираюся працевлаштовуватися чи вчитися далі.
Я відкрию власну справу.
Власну справу?
Памʼятаєш, на першому курсі я вела інстаграм-сторінку?
- Так. - У коледжі в мене не дуже виходило.
А тоді мені допоміг один консультант. Я розповідала про нього.
Хлопець, який працює з батьком?
- Ер-Джей. - Так, Ер-Джей.
Він порадив запропонувати її маркетологам у «Дискавері»
як платформу для реклами їхніх елітних курортів. Що я і зробила.
І мені запропонували контракт на шестизначну суму.
Уявляєш?
То тепер це твоя нова робота?
Ти — обличчя цієї компанії?
Мамо, я знаю, що це не магістратура.
Але я хочу присвятити себе саме цьому.
Еммо, це неймовірно.
Ти справді так думаєш?
Справді. І можна працювати з дому.
Не думаю, що працювати з дому — практично.
Авжеж, практично. Так роблять усі твої однолітки.
- Ми переробимо вітальню на твій офіс. - Мамо.
Але в гостьовій зламалися жалюзі.
- Ну, не зовсім зламалися. Лише шнур. - Мамо.
А це що?
Це обручка.
Навіщо тобі обручка?
Бо я заручена.
Ти заручена?
- Із ким? - З Ер-Джеєм.
Ні, ти не заручена.
Якби ти була заручена, то я — твоя мама —
знала б про це.
Ми заручилися кілька днів тому, і я хотіла повідомити тобі особисто. І...
І що?
Я не хотіла, щоб ти мене критикувала,
перш ніж я сама прийму рішення.
Це несправедливо. Я ніколи не критикую.
Авжеж, мені б сподобався хлопець з ініціалами замість імені,
якби ти хоч щось про нього розповіла.
Саме це я і роблю, відколи приїхала сюди.
Гаразд, я розумію, що це несподіванка.
Але я просто відчуваю, що він — саме той.
Нам з Ер-Джеєм судилося бути разом.
Я не уявляю життя без нього.
Якщо ти щаслива, я щаслива теж.
Тоді чому здається, що ти заплачеш?
Я не заплачу. Ви вже обрали дату весілля?
- Наступного місяця. - Наступного місяця?
Чекай, ти ж не...
Мамо!
Еммо, я просто думаю, навіщо такий поспіх?
Це не поспіх. Це можливість.
«Дискавері» повністю оплачують весілля
на своєму тайському курорті «Анантара», на острові Пхукет.
Я навіть переконала їх зробити пожертву в інститут океану.
Я завжди думала, що твоє весілля
ми плануватимемо разом.
І сплануємо. Завтра складемо список гостей.
- Тільки невеликий. - А як же тітка Дженіс?
Звісно, запросимо Дженіс. Але пообіцяйте поводитися чемно.
Обіцяю.
То що, усе гаразд?
Усе гаразд.
Еммо.
Якби тато був тут,
він сказав би, що Ер-Джею дуже пощастило одружитися з тобою.
Я за ним сумую... Ти ж знаєш...
Так. Я теж.
То що, ми їдемо на Пхукет?
МАТИ НАРЕЧЕНОЇ
Тітко Дженіс!
Привіт! Ти поглянь, яка гарна наречена!
А ти яка красуня.
Майбутня бабуся!
- Пригальмуй. - Так.
- Я просто мати нареченої. - Ви — Емма Вінслоу?
Так, це я.
А ви хто?
Гарлі Рей. До ваших послуг. Я візьму ваші валізи.
Ого, дорогенька. Ти обрала ідеальне місце для весілля.
Кращого місця не буває.
Я приїхав сюди у відпустку 32 роки тому й залишився тут.
Віднесу у ваш номер.
Мені це подобається.
Можеш хоча б удавати, що поводишся поважно?
Я ще ніколи не їздила на «Гарлі».
Досить.
Еммо!
Ер-Джею!
Привіт.
Ер-Джею, це моя тітка Дженіс.
- Вітаю. - А це моя мама.
Дуже приємно нарешті познайомитися з вами особисто, докторе Вінслоу.
Просто Лана. І етап рукостискань уже позаду. Так?
Так.
Я хочу, щоб ви знали, що я кохаю вашу доньку більше, ніж це можливо.
І обіцяю, що я завжди про неї дбатиму.
Ще б пак. Це для твого ж блага.
- А от і він. - Привіт. Я Скотт.
А це...
Скотт Джексон?
Це справді ти?
Лано?
Я такий радий тебе бачити!
- А мене? - Боже мій! Дженіс Боувен!
Боже мій.
Очам своїм не вірю.
Клею, і ти теж тут?
Що?
- Так. - Ми зі Скотті одружилися рік тому.
Ходіть сюди. Вітаю.
Стривайте, ви всі знайомі?
- Так. Ми навчалися в Стенфорді. - Атож.
- Нам є що розповісти. - Але не будемо.
То звідки ви знаєте Ер-Джея?
Він мій племінник.
Так, син Вілла.
Вілла Джексона?
Так.
Твого брата Вілла Джексона й мого...
О, ні. Ні.
Схоже, уся банда вже в зборі.
А ви, мабуть, мати наре...
Чорт... Лано?
Чекайте. Ви теж знайомі?
- Так-так. - Ну, так.
Так, ми знайомі.
- Трохи. - Привіт.
При-віт!
Прив-віт.
Або як кажуть німецькою «Га-ло».
Зачекай хвилинку. То ти — мати Емми?
Хтось пояснить, що відбувається?
Колись давно, ще в коледжі, твій батько й мати Емми зустрічалися.
- Що-що? - Жартуєте?
Це не було серйозно.
А ти серйозно?
А що саме було між вами?
Ти ж знаєш, як буває в студентських романах.
Просто не склалося.
- І це на краще. - Я радий це чути від тебе.
Так, це правда.
Гаразд.
Чому б нам не повечеряти вчотирьох, познайомитися?
А може, і познайомитися заново.
Гаразд, але якщо Ер-Джей — мій зведений брат, то весілля не буде.
Вечеря — це добре.
Якщо всюди зайнято, пропоную посидіти зі старим-добрим «Доном Хуліо».
- Мені завжди подобалися латиноамериканці. - Мені теж.
- Схоже, усім нам. - Досить.
- Підемо до своїх номерів? - Чудова ідея. Проведеш нас?
Звісно.
- Дозволь, допоможу. - Ні, не треба. Я сама.
Ні, стій!
Господи!
Боже милостивий!
- Хапай мене за руку. - Сюди.
Весілля — це феєрично!
ПЛЯЖ, ВІЛЛА ДЖИМА ТОМПСОНА, ТЕНІСНИЙ КОРТ, ЛОБІ, СПА
Неймовірно. З усіх чоловіків у всьому світі
моя дочка закохалася в сина чувака,
який вирвав моє серце й розтоптав його.
Дехто скаже, що це доля.
Доля? Ні, це повна дупа.
До речі, про дупу. Вигляд у Вілла — чудовий. Визнай.
Я не помітила.
Як це, не помітив?
Лана чудова, не постаріла ні на день.
Думаю, вона навмисно потягнула мене у воду.
Хіба її звинуватиш?
Тут десь є рушники?
- Я не бачив. - Мабуть, забули принести.
- Я принесу. - Дякую.
До речі, Скотт розповідав про колишню Вілла.
Мені не цікаво.
А він тут сам?
Добре. Мені не цікаво.
Авжеж, тобі цікаво. І так — він сам.
Вілл і його колишня були одружені менш як два роки.
Вона пішла, щойно народився Ер-Джей.
Поїхала в Австралію шукати себе. Мабуть, шукає і досі.
Тому на весіллі її не буде.
Дуже шкода.
«Дуже шкода»? І це все?
Що я маю сказати? Як сумно,
що Ер-Джею довелося рости без матері?
Що його виховував батько-одинак,
який постійно змінював гарненьких подружок?
Я зрозуміла. Удаєш байдужу, а вдягаєшся ефектно. Це круто.
Покажи, що він утратив. І вдай, що це тебе не обходить.
Я цього не робитиму.
Я знаю тебе, Лано. Якщо ти не спробуєш повернути своє,
тоді я щодо тебе помилялася.
Ми з Віллом зможемо витримати цей тиждень,
лише якщо відверто поговоримо, наскільки це ніяково.
Нічого не пояснювати, не ворушити минуле,
просто визнати факт, і все.
Так. Вечеря лише за годину,
а Вілл зупинився в номері 121.
Так!
Так.
- Так. - Так.
Так, ми просто... розставимо всі крапки над «і».
- Так. - Круто.
Знаєш, мене справді вражає, як добре я тримаюся.
Мене теж. Твій вигляд — розкішний.
Вілле!
Ти приніс рушник?
Що ти кажеш?
Заходь. Він мені потрібен.
- Ой. - Привіт.
- Що ти робиш? - Що?
Ти сказав заходити.
- Я думав, це Скотт. - Чому ти так думав?
Чому ти досі тут?
Гаразд. Я вже йду.
Перепрошую.
- Пробач. - Усе гаразд, залиш.
Як ти вчасно!
Це зовсім неправда.
- Боже. - Він був схожий на старенького.
Я був страшненьким. Тепер це можна визнати.
- Ви не зачекалися? - Ні, ми щойно прийшли.
- Добре. Ні, не треба. - Старі звички не викоріниш.
Ні, справді не потрібно.
Мамо, сідай.
Добре. Просто не хочу здіймати метушню.
Ніхто не метушиться, крім тебе.
Гаразд.
- Із тобою все гаразд? - Так.
У мене таких ще дев'ять.
Я перепрошую за той випадок на твоїй віллі.
Ні, краще забудьмо про це.
А що сталося на віллі?
Я увійшла, коли твій батько приймав душ.
- Пробач, що? - Я не вривалася.
- Двері були відчинені. - До душової?
Ні, двері вілли були відчинені. Він сказав, що йому це треба.
Рушник. Я чекав на рушник.
А мені потрібно освіжитися.
Ти щойно прийшла.
Трохи свіжості ніколи не завадить.
- Мабуть, мені треба теж. - Так, звісно.
Ти поясниш, що відбувається?
Ти хоч уявляєш, як це ніяково?
Гаразд. Я розумію, що ти з Віллом крутила в коледжі.
Але що тут такого?
Ми з Віллом не просто крутили. Ми були всім одне для одного.
Ні в кого такого не було.
Я думала, ми будемо разом усе життя.
І раптом він просто зникає.
Відтоді ми більше не бачилися.
Навіть не розмовляли до сьогодні.
То він ось так зненацька зник?
Ось так зненацька.
Я бачила, що він не міг вирішити,
що робити після випуску.
Та це ж не привід просто зникати.
- Він навіть не подзвонив тобі? - Ні разу.
Я не дуже добре знаю батька Ер-Джея,
але не схоже, що він міг так учинити.
Ну, я змінила номер телефону і не повідомила йому.
А тоді я переїхала й не сказала куди.
Мамо!
Я не хотіла слухати його відмазки
і не хотіла, щоб він завдавав мені болю.
А далі ти зустріла тата, зʼявилася я, і життя налагодилося.
Так, ти — найважливіше в моєму житті.
Тому я так хвилююся про твоє майбутнє.
- Про моє? - Так, твоє.
Як би ти не кохала Ер-Джея, ти не зможеш йому довіряти.
Ти серйозно?
Авжеж. Усі сперечаються, що сильніше — гени чи виховання.
Повір мені.
Це мій фах. Усе вирішують гени.
Гаразд. Може, я і не всесвітньо відомий генетик,
але я не бачу звʼязку.
Тоді розплющ очі, бо ти зібралася вийти заміж
за сина Сатани.
Це сон рябої кобили.
Добре, послухай. Не такі це й дурниці.
Просто послухай, гаразд? Вілл обожнював розважатися.
Він любив бути в центрі уваги. Любив брати все на себе.
І що в цьому поганого?
Він приховував свої справжні почуття. Кидався від одного до іншого.
А ще любив по-дурному стукнути кулаком.
Ер-Джей — не його батько, а я — не ти.
Думаєш, Ер-Джей не такий?
Мамо. Ер-Джей каже, що Вілл радіє нашій зустрічі.
Усе, що між вами було, сталося десятки років тому.
Ти можеш просто відпустити все це?
Ти казала, що ти щаслива, якщо щаслива я.
Казала. І від серця.
Добре. Бо через весілля я дуже нервуюсь.
І без тебе я не впораюся.
Виголосиш тост на передвесільній вечері?
- Хочеш, щоб я виголосила тост? - Ти ж моя мама.
Я хочу, щоб ти брала участь у всьому.
То що там, пан Вінслоу є десь на горизонті?
- Справді? - Я лише спитав.
Чи може, Лана теж розлучена?
Стривай, ти не знаєш?
Чого?
Батько Емми загинув в автокатастрофі, коли їй було вісім.
Нічого собі. Ні, я і гадки не мав. Ми взагалі не спілкуємося.
Лана виховувала дитину одна, як і ти.
Привіт.
Привіт. Усе гаразд?
Так. Я попросила маму виголосити тост на передвесільній вечері.
Чудово. Ти спитала свою маму про...
Гаразд.
Тату, Лано.
Ми з Еммою сподіваємося, що ви погодитеся
бути нашими свідками на церемонії.
Якщо ви не проти. Ми не наполягаємо.
- Чудова ідея. - Залюбки.
Що ж, за нас.
Еммо, ми з Ер-Джеєм розмовляли про твій інстаграм.
Твої показники залученості просто вражають.
Відтоді, як ми бачилися в Лондоні, вони зросли вдвічі.
Молодець. Так тримати!
Ти приїжджав до них у Лондон?
Я був там у справах і вирішив зводити дітей на вечерю.
Я впевнена, що ви чудово провели час разом, і...
Я тебе запрошувала, але ти не брала відпустку.
Я б узяла відпустку, якби знала, що ти заручена.
Тоді я ще не була заручена.
Головне, що тепер ми всі тут.
Я за це вип'ю.
Я хотів зачекати до кінця вечері,
але я краще вручу це вам зараз.
А я свій подарунок уже вручила.
Авжеж. Найкращу у світі машину для капучино.
Вона була найперша у вашому списку.
Правда.
О, це...
Так. Відкриєш?
Тату, це ключі до квартири в Трайбеці?
Так. Тільки тепер це ваші ключі від вашої квартири в Трайбеці.
Ого. Це неймовірний подарунок.
Тому що ви двоє — неймовірні.
Руку — вгору. Праву ногу — назад.
Перша поза воїна.
- Квартира в Трайбеці за мільйони. - Зігнути ногу.
Як мені з таким тягатися?
Це не змагання.
Він перетворює це на змагання,
хизуючись своїм величезним капіталом.
Що поганого в чоловіках з гігантським капіталом?
Переходимо в позу другого воїна.
Дивимося на ліву руку.
Ти бачила?
Що саме?
Красеня, схожого на Гемсворта. Він на тебе дивиться.
Припини. У мене є білизна, старша за нього.
Це ти припини.
Праву руку — убік, ліву — угору. Це перевернутий воїн.
Ти це бачила?
- Що? - Його усмішка каже: «Бери мене».
Тож іди й візьми його.
Усе, з мене досить.
За десять хвилин ми з Еммою зустрічаємося із бренд-менеджером «Дискавері».
Десять хвилин — це багато.
Припини.
- Багато. - Другий воїн.
Пробачте.
Дуже добре, що ви прийшли.
У нас так багато роботи й так мало часу,
але відеочат минулого тижня заклав чудовий початок.
Відеочат?
Ми з Еммою дещо уточнювали.
Ти казала, що ми робимо це разом.
Так і є.
То чому міс Відеочат проводить зустріч і щось уточнює?
- У вас є запитання? - Ні, усе гаразд.
Це велика честь, що Камала згодилася допомогти.
Своє весілля я планувала без бренд-менеджера.
- Усе гаразд? - Чудово.
Ви святкували в бабусі. Ти казала, що вона скалка в дупі.
А тепер моя черга бути скалкою.
Ми готові розпочати?
Готові.
Я принесла свої нотатки.
Якщо коротко, ми вибрали сервірування від Філіпи.
Вона займалася весіллям Гаррі та Меган.
Ось прикраси, скатертини, серветки й іменні картки.
Я не маю фотографії сукні, але повірте, вона дивовижна.
Ти вже все вибрала?
Це було темою пропущеного дзвінка.
Навіть сукню вибрала?
Я мала негайно відповісти Дейзі Сент-Дейзі.
Хто така Дейзі Сент-Дейзі?
Ваша мати чарівна.
Дейзі Сент-Дейзі — це нова Віра Вонг.
Від сукні за 30 000 доларів не відмовляються.
Дейзі — одна зі спонсорів.
Може, вона й спонсор, але весілля — твоє.
Роби так, як ти хочеш.
Можна без цього?
- Я хочу, щоб ти була задоволена. - Я задоволена.
Ці видатні дизайнери й експерти зроблять усе якнайкраще.
Це залучить ще більше підписників.
До речі, я дозволила собі скласти розклад на тиждень.
Еммо, за годину у вас фотосесія,
а потім репетиція танцю — головного елемента кампанії.
Решта гостей уже прибули?
- Так, усі вже тут. - Чудово.
Я позначила ваші заходи зеленим.
Ми з тобою так мало будемо разом.
Ти будеш на репетиції танцю о четвертій.
- Бачиш зірочку? «Мати нареченої». - Тепер я зірочка.
Дозвольте дати невеличку пораду, мамо Вінслоу.
Мамо?
Я знаю, що відпускати важко.
Але ваша маленька дівчинка вже доросла.
І найкраще, що ви можете зробити — це просто розслабитися.
Випийте «Май Тай» і насолоджуйтеся.
Ясно.
Вона ж не назвала тебе «мамою Вінслоу»?
Так і назвала.
- Ти її не роздерла? - Дуже кортіло.
Я ж не псуватиму Еммі життя. Вона щаслива.
Що це?
Це мій список заходів від Камали.
Так, ясно.
Воєнний час? Це що, весілля чи війна?
Я не знаю.
Вона вказала, що це «пропоновані заходи». Як ввічливо.
Та ні, це просто спосіб прибрати мене з дороги.
Гаразд. Масаж, манікюр, звукова ванна, піклбол.
Якщо ця жінка думає, що відкупиться від мене скрабом,
то вона мене просто не знає.
Правильно, сестро. Владу — народові.
Посидімо тут, постраждаймо.
Я реагую надто гостро, так?
Я розумію, що зараз у тебе дуже напружений період.
Якщо сидіти й жаліти себе, буде ще гірше.
Маєш рацію.
Вибирай.
Гаразд. Піклбол. Виплеснемо агресію. Битимемо те, що не вдарить у відповідь.
Я згодна.
Ходімо!
Так!
- Дякую. - Дякую.
Вітаю, Гарлі. Що ви тут робите?
Працюю там, де я потрібен. Чим можу вам допомогти?
- Знайдете для нас корт? - Зараз гляну.
То ми знову зустрілися?
Привіт.
Я забула, що ви граєте в теніс.
Мої коліна вже сильно розбиті, але мій вигляд у шортах досі чудовий.
Тепер я згадала.
Вінслоу, ти вже грала такими ракетками?
- Ще ні. Ви знайшли нам корт? - Ні, усе зайнято до другої.
Чому б нам не зіграти парами?
- Ми не хочемо нав'язуватися. - Це не нав'язування.
Не тисни на неї. Вона не любить програвати.
Хто сказав, що я програю?
- Перепрошую. - Усе гаразд.
Дев'ять-дев'ять-два.
- Так! - Так!
- Нічого. - Десять-дев'ять-два.
Сетпойнт.
Дев'ять-десять. Один.
- Аут! - Ні, у межах поля.
Судде.
Це був... аут.
Аут? Це несерйозно.
Гаразд, Макінрою, не аут.
- Зарахуй їй бал. - Ні, не треба, якщо був аут.
Усі вважають, що це аут. Хочеш — бал твій.
Не всі так думають. Дженіс і Скотт не казали, що був аут.
- Бал твій. - Ні. Ми переграємо.
- Добре. - Добре.
Така ж уперта.
- Перепрошую, що? - Він каже, що ти круто граєш.
Тихо.
Пробач мені.
Де болить?
Думаю, ми всі знаємо де.
Друже, я лікар. Розслабся і дихай.
Я теж лікар. Я впораюся із цим.
- Розслабся і дихай. - Він ударився головою?
Гарне питання. Принесіть пакет з льодом.
Зараз.
Лукас Кемпіон. Я зі школи Ґеффена. Не розчув твоє ім'я.
Лана. Лана Вінслоу.
Лана Вінслоу? Серйозно?
Так.
Ти — рок-зірка.
Ні, я не рок-зірка.
Авжеж. Ми хотіли поцупити тебе рік тому, але ти відмовила.
- Я голова кадрової комісії. - Думаю, я вже можу сісти.
- Ще ні. - Рано.
Так.
Я б іще раз переконав тебе переїхати до нас на південь.
Це дуже люб'язно. Але моя донька виходить заміж.
Вітаю.
Дякую.
Гаразд, я прикладу це прямо до...
Навіть не думай.
Шкода переривати вашу вечірку, але я маю іти у свій номер.
Я допоможу.
Обережно, друже.
- Ой. - Ой-ой.
Гаразд. Знаєш що, про всяк випадок я тебе проводжу.
Ні, не потрібно.
Мені так буде спокійніше.
Гаразд. Як забажаєш.
Гарний удар.
Я розумію, що ти дуже зайнята приготуваннями до весілля,
та може, випʼємо разом увечері?
Дякую, але...
Вона залюбки.
Чудово. Зустрінемося в барі о восьмій?
О восьмій.
Гаразд, до зустрічі.
Будь ласка.
За те, що звела мене з молодиком?
Так, не дякуй.
Я отримав по заслузі.
Жоден чоловік не заслуговує на таке.
Я був козлом. Утирав їй носа. Поводився, наче бовдур.
- Може, він має рацію. - Так.
Схоже, ви з доктором Вінслоу були в стосунках.
Можна так сказати.
А зараз між вами більше нічого не відбувається?
Крім трьох десятиріч прихованих образ?
Нічогісінько.
Далі я сам, лікарю. Дякую за допомогу.
Звертайся, якщо треба.
Добре. Дати пораду?
Яку?
Якщо спілкуватимешся з моєю колишньою, перевір її медстрахування.
Запам'ятаю.
Ходімо, старий.
Сподіваюся, з Віллом усе добре.
Якийсь час співатиме сопрано, але він переживе.
Я йому подзвоню.
Припини думати про Вілла і зосередься на гарячому лікарю.
Дякую.
- Люба. - Ось ти де. Я тебе всюди шукаю.
Що сталося?
Це ти розкажи. Камала каже про інцидент між тобою і батьком Ер-Джея.
Оце? Ні, люба, це не інцидент. Просто нещасний випадок.
- Вона вдарила його мʼячем. - Скажи, що це не так.
Я не била його мʼячем. Я просто відбила мʼяч
йому в яблучко.
- У пахову зону. - Я зрозуміла.
Так, це була повна перемога.
Мамо, я тебе дуже прошу, намагайся поводитися нормально.
Камала каже, що так далі не можна.
Нічого більше не буде. Я обіцяю триматися якнайдалі від Вілла Джексона.
У такому вигляді важко сприймати тебе серйозно.
Я кажу серйозно. Справді.
Урок танців — за 20 хвилин. Не спізнися.
Гаразд. Обіцяю бути вчасно й без маски.
- Гаразд. - Люба.
- Позичиш свої модні сережки? - Авжеж.
- Ідеш на побачення? - Ні.
- Так. - Ні-ні.
Просто йду випити з людиною, і це точно не побачення.
Знаєш що, поглянь на годинник. Треба поквапитися, щоб устигнути на урок.
- Поквапся. - Дякую.
Мені треба йти. Дякую.
Один, два, три, чотири. П'ять, шість, сім, вісім.
Один, два — клас! Три, чотири, п'ять, шість — так! Сім, вісім.
Я чула про те, що сталося на піклболі.
Мені так шкода.
Твоя мама зробила це ненавмисно. Принаймні, я так думаю.
Хай там як, на вас двох приємно дивитися.
Справді?
Ніколи не бачила її такою незграбною.
Дякую.
Дуже гарно!
Гарний початок, але хлопцям потрібно ще потренуватися.
У соцмережах на вас дивитимуться мільйони. Рухаємося далі.
Відпрацюємо «ласо». Станьте в пари.
Камало, я не маю партнера.
Мамо Вінслоу. Як я упустила?
У мене до вас невеличке прохання. Не називайте мене мамою.
Я буду партнером.
Щоб мати нареченої і батько нареченого танцювали разом?
Навряд чи Емілі Пост схвалить.
- Хто така Емілі Пост? - Та, що псує весілля.
Це було б дуже мило. Але вирішувати тільки вам.
- Погоджуйся. - А ви хто?
Колишня подруга.
Ну ж бо, Ел. У вас була своя пісня, ще коли...
- Так. - Нагадай назву.
Я не пам'ятаю.
-«Поціль у мене влучно». - Пригадай.
- Вілл грав її на піаніно. -«Мона Ліза».
- Так. - Моя улюблена.
Так, моя теж!
Яблуко від яблуні... Правда?
Вона є в моєму телефоні.
Справді?
Прошу.
Ти дуже гарна.
Що ж, дякую.
А це сюрприз.
Що за сюрприз?
Ти ще не наступила мені на пальці.
Рано сказав.
Здається, що поряд із тобою я стаю...
Я теж.
Дякую.
Оплески для дами.
Пробач за спізнення. Урок танців затягнувся.
Ти просто дивовижна.
Дякую.
Дуже гарні сережки.
Дуже дякую.
- Що бажаєш випити? - Я буду те ж, що він.
Отже, як пройшов урок танців?
Було ніяково.
На весіллях завжди ніяково.
Ти весільний експерт?
Одного разу ледь не одружився.
Але медінститут убив будь-які шанси на це.
Медінститут це може.
Так. Це було на краще.
Я звик бути одинаком.
Справді? Важко в це повірити.
Чому це?
У такого ефектного чоловіка, як ти,
я впевнена, є десятки імен у записнику.
Ефектним мене ще ніколи не називали.
І я не думаю, що записниками досі користуються,
але те саме я міг би сказати про тебе.
Та ні. Ті дні вже позаду.
Давно позаду. Я не скаржуся,
але іноді буває відчуття, що вже запізно.
Ні, ніколи не буває пізно.
Для закоханості не існує графіків.
Це не те ж, що спізнитися на потяг.
Повір, мій останній вагон давно поїхав зі станції.
Ого, ще не випили, а вже говоримо про твій вагон?
Гарне побачення.
Дякую.
За наступний потяг.
Ніколи не кажи ніколи.
Мамо? Що ти тут робиш?
Тобі дуже личать ці сережки.
Дякую.
У мене тут робоча зустріч із колегою-медиком.
- Я тобі про нього розповідала. - Вітаю. Я Емма. Дочка Лани.
А це мій наречений Ер-Джей.
Радий знайомству.
Це доктор Кемпіон зі школи імені Ґеффена при університеті Каліфорнії.
Ми колеги.
Це суто професійна зустріч.
- Я помітила. - Що привело вас на Пхукет?
Друзі змусили мене взяти відпустку.
Я думав, це марнування часу, але зустрів Лану.
Що ж, тоді залишимо вас удвох.
Насправді...
Мені вже час іти. Зазвичай я вже сплю в цей час.
Зараз лише пів на девʼяту.
Камала написала, що хоче зустрітися вранці о десятій.
Тому мені треба виспатися.
Мені було приємно обговорити з вами робочі питання, докторе Вінслоу.
Докторе Кемпіон.
Камало, щось сталося?
Я скликала ці незаплановані збори,
тому що маю неймовірну новину.
Яку?
Не хочу наврочити, але мені дзвонив Клаус фон Клаус.
- Ні. - Так!
- Хто? - Йому цікава тіньова реклама.
Що саме це означає?
Це означає, що Клаус фон Клаус заплатить мені за показ його одягу.
У тебе вже є сукня від якоїсь Дейзі.
Це не для Емми, а для вас і подруг нареченої.
Це означає, що мама Вінслоу буде вбрана
у цю сукню!
Еммо, ти впевнена?
Це величезна можливість і неймовірний спонсор.
Так, але це весілля, а не похорон.
Гештеґ: правда завжди за нареченою.
Нема нічого елегантнішого, ніж чорно-біле весілля.
- Якщо ти цього хочеш. - Дякую.
Це ми зʼясували. Далі — передвесільна вечеря.
Я зважилася підготувати ваш тост.
- Ви написали мій тост? - Ні-ні.
- Добре. - Для цього є редактор.
Ви жартуєте?
Сторінку Емми дивляться мільйони очей, ми не можемо діяти навмання.
Передвесільну вечерю, церемонію і банкет транслюватимуть наживо.
Можеш хоча б прочитати?
Так.
Чудово.
Якби я вас не знав, я сказав би, що на танцмайданчику
між тобою і Ланою проскочила іскра.
Прошу тебе, не нагнітай.
Боюся, що це неможливо.
- Поводьтеся природно. - Гаразд.
Агов!
Привіт.
Сподіваюся, ми не завадили.
Зовсім ні.
А він є в меню?
Можеш припинити?
Я обираю його м'язи ніг і стегон.
Не можу зараз говорити.
Цікаво. Я бачу, ви вже не граєте в піклбол.
Пити вдень — не так шкідливо.
Усе гаразд?
Так. Дзвонили з роботи.
Як травма?
Як по воду пішла.
Радий це чути.
Ти мала бути на заході для матері нареченої.
Камала звільнила її до кінця дня.
І це добре.
Це просто чудово — відпочивати цілий день.
- Ти не дуже задоволена. - Бо вона бреше й не червоніє.
Я просто дивлюся, як Емма залишає гніздо.
Це найважче, що я робила в житті.
Я так нею пишаюся, але водночас це дуже
сумно.
Не тому, що я за нею сумуватиму.
Це щось інше, незбагненне.
Тому що ми доклали великих зусиль, щоб стати цілковито застарілими.
Саме так. Ти маєш рацію.
Мені треба йти.
Я зголосився працювати по кілька годин у клініці в селі.
Хіба ти не у відпустці?
Учора ввечері я вже казав Лані, що я не люблю відпустки.
- Учора ввечері? - Їй було нудно зі мною за випивкою.
Ні, мені було зовсім не нудно.
Мушу летіти. Іди сюди.
Ще побачимося.
Нічого собі. Волонтер у клініці
з милішими бровами, ніж кошик кошенят.
Чи бувають досконаліші чоловіки?
Чи бувають ідеальніші дні?
Коли ми востаннє мали вихідний і нічим не займались?
На другому курсі. Коли приїхали в кампус за день до занять.
Купили ящик пива за фальшивим паспортом Лани
і поїхали в Санта-Крус у фургоні Вілла.
- Божевілля. - Уявляєте, я мав фургон!
Уявляєте, я мала фальшивий паспорт!
Так.
Знаєте, тут на південному узбережжі
є прекрасний пляж, до якого можна дійти під час відпливу.
Думаєте про те, що і я?
Ще б пак.
GO-GO'S МИ ПІЙМАЛИ РИТМ
Ну що, ходімо?
Наша фотосесія на пляжі вже має 10 000 уподобань.
Коли ти її виклала?
- Менше години тому. - Ого.
Покажи.
Так.
- Віддай. - Ні.
- Ер-Джею, у мене багато роботи. - Ми в раю, Ем.
Робота зачекає. Ми збиралися випити щось у місті, забула?
Дай мені десять хвилин, гаразд?
Добре. Як скажеш.
Ти не засмучуєшся, що я працюю?
Ні. Працюй.
Ми одружимося
Підемо до каплиці
І одружимося
- Це відвертає увагу. - Пробач.
Як же я тебе кохаю!
І ми одружимося
А де ж останній рядок?
Не співатиму. Тобі треба зосередитися.
Підемо до каплиці кохання!
Дякую.
Так. Схоже, тітонька Дженіс уже в нокауті.
Я не сплю. Не сплю.
Чому на пляжі все смакує краще?
Через пісок.
Справа не в піску, а в компанії.
- Я за це вип'ю. - Будьмо.
Дженіс, пам'ятаєш про нашу угоду:
якщо ми ні з ким не одружимося до 35 років, то одружимося одне з одним?
Чудовий був план.
А тобі не заважало, що він гей?
Дрібні незручності.
Але ж вона втекла з кимось іншим.
Так. Із Франко, шеф-кухарем.
Ніколи не розумів, що ти в ньому знайшла. Крім омлетів, звісно.
Музика стихла, а він був доступним.
Він був дуже доступним, навіть після одруження.
Що ж, ми всі помиляємося.
А ти, Вілле? Припускався якихось помилок?
На це важко відповісти.
Ну ж бо, друзі. Це вже надто серйозно.
- Змінимо тему. - Слушно.
Що б ми робили просто зараз, якби були на тому пляжі в Санта-Крус?
- Тут так не можна. - Чому?
- Бо нам уже не 18 років. - Дякую.
Думаєш, розважатися можна лише юнакам? Хто зі мною?
Ти знаєш, що на курорті суворо заборонено плавати голяка?
Це безлюдний пляж. Тут нікого немає.
Коли ж іще в нас буде така мить, як ця?
Ви змушуєте мене піднятися.
Я — за, якщо Лана з нами.
Я навіть не знаю.
- Я вас обжену! - Ні.
Зачекай.
Дівчата, можете трохи підвестися?
Так!
Ідеально. Який хлопець!
Я знав, що вона звалиться!
Гаразд, поки що досить.
Перерва п'ять хвилин.
Ем, що сталося?
Нічого.
Ем, зачекай.
Не нічого.
Розкажи.
Батько не казав, чому кинув мою маму?
Лише казав, що це все складно.
Вона каже, що це було несподівано.
Що він любив розваги, веселощі, а вона й не знала, що щось не так.
- Думаєш, я такий, як він? - Ви з ним точно схожі в деяких дрібницях.
І вони тебе дратують.
Ні, не в цьому справа
Це просто...
Ніби ти завжди носиш маску.
І я не знаю, як це сприймати.
Ти жартуєш, так?
А якщо ти не впевнений щодо нас
і намагаєшся приховати свої справжні почуття?
І одного дня зрозумієш, що припустився величезної помилки, а тоді...
Послухай мене.
Я не знаю, що сталося між твоєю мамою і моїм татом.
Але що б там не було, це сталося між ними, а не між нами.
- Якщо це сталося з ними. - Я не мій тато, Ем.
І якщо я щось приховую, то лише те, як сильно я тебе кохаю.
Бо якщо чесно, це мене лякає.
Ти для мене — усе.
Ти — сонце,
ти — місяць, ти — зірки.
Тепер ти сентиментальний.
Що в цьому поганого?
Не пам'ятаю, щоб на ранок було настільки некомфортно.
Воно того варте.
Чому ти кричиш?
І чому так спекотно?
Тут можна пережити менопаузу й не помітити.
Ну й ну.
Бачу, ви сьогодні в режимі інкогніто.
Ми вчора трохи занадто відірвалися.
От і добре.
Так, метаболізм уже не такий, як раніше.
Ось ця бабуся страждає від похмілля.
То це був офіційний весільний захід чи...
Це був радше приватний захід під місяцем у повні.
Учора був місяць у повні?
Повір мені, учора всі виблискували.
Як справи в клініці?
Добре. Багато цікавих людей.
Та сьогодні, мабуть, відпочиватиму.
Вип'ю за це.
А може, і ні.
Послухай.
Я подумав, що того вечора ми мали небагато часу.
То може, повечеряємо ще раз?
Удвох.
Я розумію, що ти дуже зайнята й знайдеш відмовку...
Залюбки.
Справді?
Чудова ідея.
- Чекатиму в холі о сьомій. - Гаразд.
До зустрічі.
Поясни мені, що це щойно було.
Учора я усвідомила, що ми з Віллом не мусимо бути
постійно напруженими.
Можна просто розслабитися і підтримувати дітей.
І, між іншим, Лукас — розкішний.
Ти мала рацію. Мені час розправити крила.
Атож!
Нова ти мені подобаєшся.
Гарлі хоче зустрітися у фітнес-центрі.
Якщо він спитає, то я вільна.
Ні, не годиться.
Гаразд. Так.
Що?
- Вілле, що ти тут робиш? - Не знаю.
Гарлі, не проясните?
Уранці були збори охоронців, тож я хотів вас попередити.
- Охоронці? Схоже, що це серйозно. - Так і є.
Учора стався інцидент, який засмутив важливих корпоративних гостей.
Що за інцидент?
Непристойне оголення на території готелю.
Який жах.
А гості не описували вам
цих хуліганів?
Не було потреби.
Усюди на території є камери спостереження. Хочете подивитися запис?
Ні.
- Ти казав, що пляж безлюдний. - Я не знав про камери.
Послухайте, Гарлі, це моя провина.
Так, Гарлі. Як думаєте, це може хоча б
залишитися між нами?
Звісно. За умови, що це більше не повториться.
Не повториться.
Навіть через мільйон років.
До речі, Дженіс переказує привіт.
Скажіть їй, що вона дуже фотогенічна.
Гаразд.
У них є запис. Що нам робити?
Нічого. Хто його бачив? Лише Гарлі й охоронці.
Добре. Гарлі, охоронці й покоївки.
І весь світ.
Ось чому всі нам усміхаються.
Зрештою, це ж край усмішок.
Мамо! Як ти могла?
- Ем, ти говориш про випадок на пляжі? - Не можу повірити.
Камала жахливо засмучена.
- Хочеш, я подзвоню Камалі? - Боже, ні.
Ти поводишся з нею неймовірно грубо.
Одне її слово — і мене виженуть із «Дискавері»!
- Це не так. - Ти намагаєшся зірвати церемонію?
Ти не хочеш, щоб я вийшла заміж?
Я так не казала.
Але ти думала так.
У тебе такий самий вираз, коли сердишся.
- Не втручайся! - Не втручайтеся!
Ем, я роблю все, про що ти мене просиш.
Я погодилася вдягнути сукню, у якій я схожа на Мортішу Адамс.
Я маю виголосити тост, який написав хтось інший.
Ти упускаєш найважливіше.
Ти втрачаєш сама себе.
Еммо, я не почула ні слова
про благодійність, якою ти збиралася займатися.
Ані слова. Усе відбувається так швидко.
Недивно, що ти заплуталася.
Я зовсім не заплуталася!
Камала працює на нашу материнську компанію.
Подобається тобі це чи ні, вона для мене важлива.
То материнська компанія, а я — твоя мати.
Еммо, весілля — це сімейна подія, а не якась фотосесія.
Якщо тобі так не подобається, можеш поїхати.
Ем!
Еммо!
Я нічого не розумію.
Усе буде добре. Просто дай їй час.
Може, вона має рацію, мені слід поїхати й не заважати їй?
- Ти цього не хочеш, і вона теж. - Що мені робити?
Розійтися по різних кутах. Ходімо.
Гарлі розповів про це чудове місце.
- Добре, та за годину я маю повернутися. - Я зрозумів.
Як мені цього бракувало!
Я знаю.
Як добре ти мене знаєш.
Дещо ніколи не забудеш. Як не намагайся.
Вітаю.
Вітаю!
Можна мені ось цей букет із гіацинтами?
Дякую.
Що сталося?
Чекай.
Спробуй завести.
От дідько. Акумулятор сів.
Ні-ні. У мене примірка.
Я не можу спізнитися.
Емма мене буквально вб'є.
Гаразд. Тільки не хвилюйся.
Із курорту відправлять когось за нами.
Дивно.
Немає сигналу.
Навіщо телефонним компаніям установлювати вежі в цих хащах?
Щоб пелікани переписувалися?
Пелікани тут не водяться, і в них немає великих пальців, тож...
Гаразд, це не важливо.
Важливо те, що цю проблему треба розвʼязати.
Яка чудова ідея. Треба лише протягнути тридцятикілометровий кабель до готелю.
Ні, потрібно, щоб хтось нас підкинув. Усе просто.
От тільки ми на півдорозі до Марсу і навіть не бачили інших машин.
Ходімо пішки.
Пішки? Це займе купу часу. А я в шльопанцях. Ні.
Іди сам.
Куди це ти?
Більше шансів, що нас помітять,
коли розпалимо багаття на пляжі й подамо знак човну.
Серйозно? Лано.
Лано. Ти не бачиш, яка тут місцевість?
Ваша мати спізнюється на півтори години.
Я їй пишу, а вона не відповідає.
Не гаятимемо більше часу.
Погляньте на ці фото й скажіть, що думаєте.
Вони чудові.
Але на них немає рідних.
Зробимо на церемонії.
І що тут можна використати для інституту океану?
Еммо, я думала, ми на одній хвилі.
Що добре для бренду компанії — добре для вашого бренду.
- Цей? - Ні.
Ми на одній хвилі.
Ого. Мабуть, Гарлі казав саме про це місце.
Що ж, воно прекрасне.
Добре, я зрозумів. Там точно мають проходити якісь човни.
Гаразд, це була гарна ідея.
Памʼятаєш, як розводити багаття?
Маєш запальничку?
Серйозно?
Хочеш, поговоримо?
Це через маму.
Сьогодні вона так і не прийшла на примірку.
Клянуся, Ер-Джею, ця жінка навмисно руйнує моє життя.
- Ти ж так не думаєш. - Ні, вона просто зводить мене з розуму.
Уявляєш, вона сказала, що я втрачаю саму себе!
Що? Це дурниці.
Вона й гадки не має, як важко бути її дочкою.
Вона така розумна, завжди має рацію, навіть коли цього не потрібно.
Я злюся на неї за це.
А потім я злюся на себе, бо знаю, що вона старається бути мамою
і хоче допомогти, навіть якщо нічого не розуміє.
Я теж буду такою, якщо в нас будуть діти.
Але потім я розумію, що їм пощастить,
якщо буду хоч наполовину такою доброю, як вона.
Схоже, що тобі треба поговорити з мамою.
Гарлі!
Так.
Ви бачили мою маму?
Вона катається з Віллом на моєму джипі.
Надворі вже вечір.
- Ви за неї хвилюєтеся? - Трохи.
Гаразд. Не треба. Я піду по човен.
Хіба вони не на машині?
Так. Але цих двох я знаю. Я певен, що вони в Бухті закоханих.
Чому так думаєте?
Це весело.
Ми завжди вміли веселитися.
Авжеж, уміли.
Видатні скаутські вміння врешті дали плоди.
Ти не був видатним скаутом.
Ми таки знаємо все одне про одного.
Тому ми й щирі.
До речі, про щирість. Нам треба поговорити.
Ні. Не варто.
Лано, будь ласка, вислухай мене.
Ти закінчив цю розмову 30 років тому. Навіщо мені зараз тебе слухати?
Чекай. Це я закінчив розмову?
Це ти змінила номер і переїхала.
Добре, хочеш це обговорити? Гаразд, поговоримо.
Я так учинила, бо мусила захистити себе.
- Я довго переживала наше розставання. - Послухай.
Але я стала тільки сильнішою.
І побудувала життя заново.
Коли помер батько Емми,
я знала, що впораюся, бо це не перша моя втрата.
Я можу вставити хоч слово?
Ти одружився з мамою Ер-Джея,
я вийшла за батька Емми, і ти про мене забув.
Перепрошую, мені треба подихати свіжим повітрям.
Так, я знаю, що ми надворі.
Але тут повітря краще.
Заради Бога, Лано.
Я не забув про тебе.
Тобі було до мене байдуже, інакше ти б не пішов ось так.
Я пішов не через тебе.
Тоді я був зовсім розгублений. А ти впевнено йшла до мети.
Тобі пропонували стипендії найкращі університети.
Ти точно знала, чого хочеш від життя. Я — ні.
Я думав, що тягну тебе вниз, і навіть не сподівався,
що ти помітиш моє зникнення.
Якби я про це знала, я б могла допомогти.
Хіба не розумієш? Я мав розібратися сам.
Я мав зрозуміти, ким я є.
Я хотів бути кимось більшим, а не хлопцем для розваг.
Я хотів почуватися вартим тебе.
Вартим?
Я вже тебе кохала.
Лано, слухай.
Я не кажу, що я не винен. Я сильно завинив.
Та коли я це зрозумів, ти вже відвернулася від мене.
- То тепер уже я винна? - Ні, ніхто тут не винен.
Просто таке життя.
Тому я вирішив тебе знайти.
Дізнався твою робочу адресу, полетів у Каліфорнію
і приїхав у лабораторію.
- Справді? - Так.
Там сказали, ти святкуєш медовий місяць.
Я повернувся в Гартфорд.
За місяць познайомився з матір'ю Ер-Джея, і за три місяці ми втекли.
Та шлюб був недовгим, бо ми не кохали одне одного.
Ми не могли. Бо я все ще кохав тебе.
Ти повернувся за мною?
Повернувся.
А тепер,
якимось неймовірним, незбагненним дивом
ми отримали ще один шанс. Якщо ти цього хочеш...
Я не знаю. Але якщо так...
Не змарнуймо його.
Якщо не вийшло тоді,
чому ти думаєш, що вийде тепер?
По-перше, ми вже відверто розмовляємо,
а тоді не вміли.
Ми вже не наступимо на ті ж граблі.
- Наступимо на інші. - Імовірно.
Але наступимо разом.
Тепер ми зовсім інші.
Мабуть, тоді я трошки погарячкувала.
Ти так думаєш?
Годі тобі.
Якщо ти скажеш, що не маєш до мене жодних почуттів,
цю тему я більше не чіпатиму.
Наприклад, що я не готова тебе вбити?
Це — уже почуття.
Тобі варто відвезти її на Самуї. Там чудово в цю пору року.
Ми б хотіли туди поїхати, але всі квитки вже розпродані.
Я допоможу.
Привіт, Лукасе.
Це тобі.
Дякую. Я дуже перепрошую.
Ми з Еммою посварилися, тож вирушили з Віллом...
Я зрозумів, що щось сталося.
Повечеряємо якось іншим разом?
Я...
Думаю, у тебе й так багато справ.
Лукасе. Ми з Віллом...
Лано, я просто хочу грати за правилами.
Не треба ускладнювати ще більше.
Ти справді особливий, ти це знаєш?
Якщо у вас не зростеться,
мій номер у тебе є.
Він буде у швидкому наборі.
Не думаю, що швидкий набір ще існує. Але можеш додати мене у вибрані контакти.
Так, я знаю.
- То це знову з роботи? - Так, нічого важливого.
Мамо!
- Ти як? - Я рада, що все гаразд.
- Звісно, що все гаразд. - Я не хочу, щоб ти їхала. Справді.
Я так тебе люблю.
- І я тебе люблю. - Ох, доню.
Еммо, ось ви де!
Ми сфотографуємо вас із подругами,
поки мама приміряє сукню. Краще пізно, ніж ніколи. Так, мамо Вінслоу?
Я просила так мене не називати.
Знаєте що? Мама сама обере собі вбрання на весілля.
І мої подруги теж.
- Вона сама напише тост. - Справді?
- Так. - Не думаю, що це гарна ідея.
А я думаю, це чудова ідея.
Можете скасувати всі плани — від цієї хвилини до передвесільної вечері.
Я буду дуже зайнята спілкуванням із рідними.
Мені це подобається.
- Нарешті. - А як же розклад?
Камало, я знаю, що ви виклалися на повну, ви — найкраща в цій справі.
Але це моє весілля, тож вирішую я.
- Еммо, подумайте. - Знаєте що?
Маленька порада: розслабтеся.
Випийте «Май Тай».
Припини!
Ви всі просто дивовижні.
Не віриться, що ми тут.
І що моя донечка виходить заміж
за прекрасного парубка.
Я складала цей тост цілий вечір,
доводила до бездоганності.
А тоді подумала, що сказав би тато Емми.
Що вилизаний до ідеальності тост
і близько не буде таким гарним, як написаний від серця.
Нам усім його дуже бракує.
Але я знаю, що він тут.
Його дух тут, із нами.
І він би дуже пишався.
Дозвольте дати вам малесеньку пораду.
Що б не сталося,
куди б не завело життя, ніколи не відвертайтеся одне від одного.
Не відмовляйтеся від кохання.
Пробачте, якщо говорю щось банальне.
Живіть разом довго й щасливо.
Я вас люблю.
За Емму й Ер-Джея.
- Будьмо! - Будьмо!
- Так, усе чудово. - Дякуємо, що прийшли.
Ні, зовсім ні.
Здається, ви були знайомі ще до зустрічі Емми й Ер-Джея?
Ми разом навчалися в коледжі.
То це ви на відео, про яке всі говорять?
- Ми. - Без коментарів.
Так.
Я маю відповісти. Перепрошую.
- Тож. - Лано.
Я можу на мить украсти отця Гаріта?
Без питань.
- Ви з Віллом так тепло спілкуєтеся. - Так-так. Що у вас було в Бухті закоханих?
Я іду до туалету.
- Ми з тебе все витягнемо. - Вілл мені все розповість.
Слухай, ми обговорюємо це вже сотий раз.
Так, я тебе чую.
Можеш не сперечатися?
Катрино, послухай мене.
Ти знаєш, що я не можу жити без тебе.
Ні, вона не знає.
Катрино.
Катрино, обіцяю. Я все владнаю, гаразд?
Боже мій.
Це тобі.
Еммо. Люба, послухай...
Мамо. Усе гаразд?
Так, усе гаразд. Усе чудово.
Вечеря просто прекрасна. Камала перевершила себе.
- Ти почервоніла. Ти точно в порядку? - Так. Точно. У мене все гаразд.
Я просто хочу лягти спати раніше, бо завтра важливий день.
Гаразд. Я теж скоро піду відпочивати.
Гаразд. Побачимося вранці.
Тату!
Час наздоганяти.
- Ти добряче відстаєш. - Уперед.
Підіймай, опускай, цок — і випивай!
Як я могла бути такою дурепою?
Ти точно не дурепа. Це Вілл змушує тебе так почуватися.
Звісно, він щось приховує.
І чому це мене дивує?
Бо ти хотіла повірити в це.
Я теж хотіла повірити.
Емма переїжджає.
Я так хотіла в це повірити.
Я лише хотіла
думати, що не залишуся одна до кінця життя.
А знаєш що? Дзвони сексі-лікарю.
Я не дзвонитиму Лукасу.
Повір, цей молодий жеребець змусить тебе забути
про все, що тебе засмучує.
Дженіс, обіцяй мені:
про це — нікому ні слова.
Я не можу підвести Емму. Обіцяй мені.
Ти не підводила ніколи. І не підведеш.
Ходи сюди.
Я люблю тебе.
Хто там?
Мамо.
Еммо?
- Привіт. - Привіт.
Чому ти досі не спиш?
Поговоримо? Ти була дуже засмучена.
Ні, люба. Усе гаразд.
Бачиш? Це так на тебе схоже.
Ти завжди думаєш про всіх навколо, а про себе — ні.
Ні, неправда.
Це правда, мамо.
І так триває вже 20 років.
Я все розумію.
Мені було лише вісім, коли розбився тато.
Здається, я не дуже цінувала те,
як ти нехтувала собою, щоб дбати про мене.
Я твоя мама.
Але я вже доросла. У мене є Ер-Джей.
Тепер усе зміниться.
То я тобі більше не потрібна?
Ні. Звісно, ти мені потрібна.
Просто тепер ти можеш менше про мене піклуватися.
І трохи більше дбати про себе.
Хто навчив тебе такої мудрості?
Я обіцяла собі, що не плакатиму до весілля.
Але завтра я дам собі волю.
Мамо.
Так.
Можна мені заночувати тут?
Обіцяєш, що спатимеш?
- Обіцяю. - Залізай.
Усіх прошу сідати.
- Гаразд. - Побачимось.
Починаймо.
Добре. Далі — друзі наречених.
А тепер — наречена.
Готова?
Любі закохані,
сьогодні ми зібралися тут,
щоб зʼєднати Емму й Річарда узами шлюбу.
Шлюб — це священний союз, який не укладають легковажно.
Якщо хтось із присутніх уважає,
що ця пара не має стати подружжям,
скажіть це зараз або замовкніть навічно.
А свекор-брехун зараховується?
Що?
- Хочете висловитися? - Ні.
Продовжуйте.
Охороно, увага. Дякую.
Що сталося з Ланою?
І гадки не маю.
Ви хочете висловитися?
- Ні. Усе гаразд. - Пробачте.
Прошу.
Річарде, ви берете Емму за свою законну дружину?
Обіцяєте кохати її, шанувати, дбати про неї і захищати?
Чи забудете про всіх інших і будете разом лише з нею навічно?
Так.
Еммо, ви берете Річарда за свого законного чоловіка?
Обіцяєте кохати його, шанувати, дбати про нього й захищати?
Чи забудете про всіх інших
і будете разом лише з ним навічно?
Так.
Тримайся.
Річарде.
Надягніть обручку на ліву руку Емми і повторюйте за мною:
«Нехай ця обручка об'єднає нас».
Нехай ця обручка об'єднає нас.
Еммо, надягніть обручку на ліву руку Річарда
і повторіть: «Нехай ця обручка об'єднає нас».
Нехай ця обручка об'єднає нас.
Мамо, усе добре?
У мами зрив. Повторюю, зрив.
Треба буде поправити макіяж.
Так. Продовжуйте.
Що ж, наданою мені владою я оголошую вас чоловіком і дружиною.
Можете поцілуватися.
Ура!
Ось так!
- Так! - Так!
Так гарно. Вітаю.
Дякую.
Ну що,
тепер ми офіційно сім'я.
Еммі треба переодягтися,
я маю їй допомогти.
Чудова церемонія.
- Камало. - Лано.
- Було так красиво! - Дякую!
Лано. Поговоримо?
- Я їду одразу після дітей. - Лано.
Що між ними відбувається?
Я навіть не здогадуюся.
Боже мій. Ти ніколи не вміла брехати.
Дженіс хоч щось сказала? Що сталося з Ланою?
Ані слова.
Значить, усе гірше, ніж ти думаєш.
Ось і вони.
Ну ж бо.
Гарної вам подорожі.
Дякую, тату, за все.
- Дякую. - Вам обом.
Так, діти. На вас чекає човен.
А кинути букет?
Гаразд. Тайм-аут.
Зупиніться.
Поясни, будь ласка, чому ти така розлючена?
А ти, будь ласка, не влаштовуй сцену.
Лано, лише поясни, у чому річ.
Я заслуговую знати.
Ти багато на що заслуговуєш, але я не дам зіпсувати це чудове весілля.
Весілля вже закінчилося, чи не так?
Так. Пробач.
А ти ухилилася від букета, наче від гранати.
Я не ухилялася.
- Мамо, власне, так і було. - Гаразд.
Я з тобою не розмовляю, бо не хочу, щоб ти вдруге зруйнував моє життя.
Та одне я тобі скажу:
я вдячна за те, що не дав мені пірнути з головою.
А ви вирушайте. Щасливого медового місяця.
- Ми лишаємося. - Цікаво, що буде далі.
Повірте, я вже все сказала.
Припини, Вінслоу.
Я знаю тебе з 18 років. Ти щось приховуєш.
Просто скажи, що відбувається.
Гаразд, я скажу.
Коли ми застрягли в Бухті закоханих,
хіба ти не благав мене про другий шанс?
Хіба не казав, що завжди кохав мене?
Авжеж. І це щиро.
От тільки я почула твою телефонну розмову.
Упевнена, це та особа, яка тобі без упину надзвонювала.
- І що? - Як що?
Можеш утекти, але тепер уже нічого не сховаєш.
Хто така Катрина? Жінка, без якої ти не можеш жити?
Перепрошую.
Катрина — це я.
Ви? Ви — Катрина?
Лано, це Катрина Коваленко, моя особиста помічниця.
Вона працює на мене 20 років і регулярно погрожує звільнитися.
Адже я змушую її вчиняти безумні речі. Як-от прилетіти на курорт за один день.
- Я хочу надбавку. - Ми це обговоримо.
То це твоя помічниця дзвонила тобі весь цей час?
І вона не твоя коханка?
Та ви що.
Він надто кістлявий.
Навіщо ти викликав її аж сюди?
Я боявся, що ти закохуєшся в того лікаря.
У Лукаса? Ти ревнував до Лукаса?
Так, ревнував.
Тому попросив її прилетіти й привезти мені ось це.
Я купив її тобі, коли нам було по 22.
Чомусь я зберігав її всі ці роки,
хоча не думав, що ми колись побачимося. Та ось ми тут.
То що скажеш?
Ти нарешті вийдеш за мене?
Я не можу.
Мамо.
Так, можеш. Просто подумай.
Я вже думала.
Лано, стій. Лано.
А як же «не відмовлятися від кохання»?
Я цього не варта. І я не варта тебе.
Не варта мене? Що це означає?
Я тобі не довіряла, а потім усе зіпсувала.
Бо я така дурепа.
Ні. Послухай мене.
Життя таке заплутане. Тому що ми всі неідеальні.
Ані ти, ані я. Але ми створені одне для одного.
Хіба не бачиш, яка ми ідеальна пара?
То що скажеш?
Про що?
Заради Бога, жіночко!
Ти станеш моєю дружиною? Так чи ні?
Так.
Тобто, «так, стану», а не «ні, не стану».
Отже, це не «ні», а «так».
Іди сюди.
Так!
Переклад субтитрів: Інеса Федорова