Až vystoupíme, nebudem na sebe čekat, půjdem zvlášť.
Na imigračním vás pak vyfotí a dostanete tam razítko.
Nebuďte nervózní. Dělejte, co říkám.
Ale co když se budou ptát?
„Aj dont spík ingliš, jo?" Řekněte jim tohle.
Vraťte se prosím na místo, přistáváme.
Ano.
Sejdeme se u třetího východu, první patro, u záchodů.
„Aj dont spík"
-Co když to zapomenu? -Aj dont spík ingliš.
Nesmíš. Jinak tě určitě chytí.
-No a co by bylo pak? -Dámy a pánové, promlouvá k vám váš pilot.
Zahajujeme klesání na bruselské letiště.
Připravte si pas ke kontrole, prosím.
Další!
Odložte veškeré pokrývky hlavy, roušky, brýle nebo jakýkoli předmět zakrývající
obličej.
„Aj don't…"
Děkuji.
IMIGRAČNÍ ODDĚLENÍ
Džon Čun-bong.
Í Han Džil.
Park Dong-hun.
Kim Džon-šik.
Í Gvan-čol.
Poradíte mi jak se tam dostat?
Zaplatíš, a poradím.
Zaplatím, až tam budu.
Prosím.
Nic o vás nevím. Ale takový peníze nosí smůlu.
Kdybyste chtěl zpět do Číny tu máte
Jeď.
KIM MAN-RJONG
Nestrkejte se.
Zařaďte se, prosím.
Tady nemůžete stát. Běžte hned na druhou stranu.
Další, prosím. Pojďte. Tam, ano.
Tudy, prosím. Tudy. Tohle nám vyplňte, prosím.
JMÉNO: LO KI-WAN
Další!
Musíte přidat kopii průkazu totožnosti.
Průkaz…
Cestovní pas.
POTŘEBNÉ DOKUMENTY
Kopii cestovního pasu nebo jiného průkazu totožnosti.
Musíte ji mít.
Prosím, běžte za tlumočníkem.
Ano. Ano, pomůže vám.
Kivan Lo?
Dobrý den, Kim Kjong-šil, tlumočnice.
-Aha. -Na tlumočníky se někdy čeká až dva
měsíce, máte štěstí. Tudy, prosím.
-Ahoj. Jak se máš? -Dobře, díky.
„Ze všeho nejdříve vyplníme vaše osobní údaje. – Vaše jméno, datum narození a
zemi, odkud pocházíte. "
Já jsem Lo Kivan.
Narozený prvního prosince devatenáct set devadesát.
Hasang v okresu Uši, provincie Čagang, – Korejská lidově demokratická republika.
Sedmý tábor zemědělského spolku.
Strýček mi pomohl získat cestovní pas od překupníka.
„Pane Lo, zdá se, že jste do Číny uprchl v roce dva tisíce devatenáct a v Jen-ťi
následně nevykazoval žádnou pracovní aktivitu.
Jak jste zaplatil falešný pas a letenku do Belgie?"
Víte…
moje matka…
„Takže vám ty peníze dala matka?"
– Ty nebudeš jíst?
Jen si dej. Říká se, že na narozeniny má člověk vše sníst sám, aby nabral sílu a
nehladověl, ať už se octne kdekoli.
Nudle v polévce mají být dlouhé jako život oslavence. Takže je nekrájej a sněz
je celé.
No tak dobře.
Mami…
jdeš tam znova?
Lidi to v zimě táhne víc do tepla. Alespoň budou peníze navíc.
Ale to já bych měl spíš pracovat. Jsem mladý a zdravý a ty se tady dřeš místo mě.
Prosím tě. Každá matka na světě ti řekne, že mít zdravé dítě, je pro ni
největší požehnání
To je mé přání, dokud tu jsme stále oba.
O mě se neboj.
Kéž…
bych tak nevyletěl, když velitel Džon-džina bil.
Nemusela bys zdaleka tak pracovat. Mrzí mě to.
Nech těch řečí.
Vždyť jsi toho kluka zachránil.
Nebuď na sebe tak tvrdý, máš štěstí.
No tak teda jo.
A vrať se brzy hm?
O tom už bohužel rozhodnou jiní.
Soudruhu Kivane.
Přeju všechno nejlepší.
ČERSTVÁ TRESKA
Obsluha!
Hned!
Co si dáte?
Dobře.
Venku pěkně chumelí.
Zdravíčko!
Vy jste tu taky?
Pane Lo?
Toto je poslední otázka.
„Vydáváte se jako Číňan s korejskými kořeny za utečence ze Severní Koreje,
abyste získal peníze k přesídlení?"
Ne, to ne.
Budou chtít druhý pohovor. Volný termín, který vám mohu nabídnout je pátého února
ve tři odpoledne. Vyhovuje vám to?
Víte, já…
říkáte v únoru, to znamená příští rok?
Hm.
Ale to je dost dlouho, co mám do té doby dělat?
To nějak zvládnete.
Je to levnější. Zkusíme to?
Jo, proč ne.
Taková zima.
Kde je ta restaurace, o které jsi mluvil?
Po schodech doleva, skoro tam jsme.
Nezajdeme na pivo?
Jsi sladká jako melounek, opravdu.
Nech toho. Dej mi taky ochutnat.
Ne, ještě trochu.
Ahoj, krasavče. Pohrajem si?
Co to děláš?
Vypadni!
Hele, mohl bejt dobrej!
Hej! – Otevřete!
Neříkal jsem, ať odprejskneš?
Bože, chci tě celou.
Škoda. Zmeškal jsi zážitek.
TOALETY DOČASNĚ MIMO PROVOZ
Co je to za bordel?
Nechcal tenhle včera před nádražím?
Ne, vole, takovej mrňous. Vždyť je menší než ty.
Drž hubu.
A ty zmiz.
Nic ti neudělám, jen si to seber.
Seber si ty krámy!
Seber si je a padej!
Věřils tomu?
Au, můj palec!
Zatracenej hajzl!
Táhni!
Sráč podělanej.
Mám z něj hlad
Jdem na pivo?
Jasně.
Jo. Dal bych si hamburgr.
Pořád jenom žereš.
Dělej! Tak pohni!
SAMOOBSLUŽNÁ PRÁDELNA
ANO, MÁME OTEVŘENO!
Zeptám se vás znovu.
KI-WAN LO TOTOŽNOST OVĚŘENA
Je toto váš syn?
Můj syn?
To není můj syn.
Prosím vás, důstojníku.
Tato žena je vzdálená příbuzná pana Čoje.
Koho že?
Vy už jste zapomněl?
Toho, co vaši ženu odvezl domů, když se opila.
Ano, syn pana Čoje si ve škole vede skvěle.
Byl přijat i na univerzitu.
Víte, panu Čojovi to ve škole moc nešlo.
Měl nejhorší známky z celé třídy.
Kde vzal tak chytrého syna? Ha?
Mami.
Hej!
Stůjte!
Tudy, tudy, mami!
Za nima!
POLICIE
Zastavte!
Ani hnout stát!
Tudy!
Stůjte! Povídám stát! Povídám stůjte! No tak!
Tudy, mami. Běž.
Mami, honem!
Mami!
Mami! Mami, mami!
Mami, mami!
-Strýčku! -Ne! Co se stalo? Vstávej,
-otevři oči! Otevři je! Notak! -Prober se! Mami!
Hej! Co děláš! Co?
Kivane
ty musíš žít dál.
Uteč a začni svůj život někde, někde důstojně – pod pravým jménem.
Měl bys žít. Jako normální člověk.
To neříkej. Přestaň s tím a nehýbej se, jo?
Musíš zmizet. Utíkej.
Já se o ni postarám. Pospěš si.
Prosím vás!
Jestli nepůjdeš, zemřem všichni!
Běž!
Kivane, musíš jít!
Slyšíš mě?
Z cesty!
-Rychle, běž. – Běž. -S dovolením. Ustupte!
Neumí anglicky, ani francouzsky…
Seženete nám tlumočníka?
Dobře.
Tady policejní stanice Schaerbeek.
Jste ručitelem slečny Marie Lee?
Byla zadržena pro podezření z krádeže.
Dám vám ji.
Slečno?
Ne, nechoď.
Stačí, když pošleš kauci.
To snad…
kolikrát ti mám říkat, ať se na to sakra vykašleš!
Promiňte soudružko.
Nevíte, kde je moje peněženka?
Vím já?
Nepamatuju si.
Prosím slečno.
Pr-Prosím vás.
Zkuste si vzpomenout, hm?
Neutratila jste moje peníze?
Že ne?
Utratila.
Měla jsem je dát do banky?
Peněženka.
Jediné…
co mi po mé matce zbylo.
Peníze, cos ukradla.
Prodal jsem ji, svou mrtvou matku. Abych se odtamtud dostal pryč.
Letíš do Belgie. A hned zítra ráno.
Strýčku.
Kde jsi vzal tolik peněz?
Hm.
Tělo tvé matky…
prodáno nemocnici.
Prodal jsi mou mámu?
O čem to mluvíš, strýčku?
Strýčku?
Takhle to sama chtěla.
Řekl jsem jí: „Takovou hodnotu má tvůj život. " A když jsem jí podal peníze
vydechla naposledy.
-Ne! Pusť mě, strýčku! Pusť mě! -Kivane.
Pusť mě! Strýčku, pusť mě!
Nech mě být!
To snad…
Pusť mě!
Ty parchante!
Tvá matka – chtěla, abys žil důstojný život.
Už jen kvůli ní, už jen kvůli ní to udělej.
Slyšíš mě?
Jestli nechceš, aby byla její smrt zbytečná, tak se seber a žij.
Co mlčíš, tak odpověz!
Řekl jsem, odpověz!
Odpověz!
Slyšíš mě? Odpověz. Kivane.
Kivane.
Mami.
Mami. Mami.
Vrátím ti ji.
Ale řekneš jim, že víc jak třicet babek jsem nevzala.
Přijde ti normální to po mně chtít?
Mám jim lhát? Mám lhát policii?
Už mám zářez.
Když přesáhnu sumu, tak půjdu sedět.
Zloději přece patří do vězení, tak co je mi po tom?
Když mě zavřou, vezmou peníze.
I peněženku.
Potřebujeme ověřit jeho totožnost a přesnou sumu, kterou měl v peněžence.
Dobře.
Ano. Chviličku. Předám vás.
Ano, mluvte, prosím.
No, já jsem Lo Kivan.
Ano.
Jo, americké dolary.
Přibližně třicet dolarů.
Ano.
Děkuji.
Vrať mi ji.
Běž zatím domů. Vrať se zítra.
Žádný domov nemám, vrať mi ji.
Musím ji ale vyzvednout, dám ti ji zítra.
Mám se snad spolehnout na slovo zlodějky? Jdu s tebou.
Marie. Marie!
Promiňte, počkejte. Já, já jsem Mariin otec.
Prý jste ze Severní Koreje.
Není to moc,
-ale chci pomoct. -Co to děláš?
Nech mě být. Hleď si svého.
Tady, vemte si to.
-Sakra. -Marie.
Snažíš se hrát si na dobráka, že jo?
Pojďme, promluvme si.
Tobě nemám co říct.
Tak co? Nejdeš?
Počkej tu, hned jsem zpět.
To myslíš vážně? Máš mě za blázna? Jdem spolu.
Ježiši to snad…
Deset minut.
Potřebuji jen trochu času.
Sakra!
Nehejbat!
To jabko pak spadne.
Á, to jsi ty.
Jak zařídit, abych tady pisálka netrefil do hlavy?
Já udělám, co chcete.
Nehrbím se třeba moc? Co myslíš?
Dlouho váháš.
Do tří vteřin po zamíření zkus střílet.
Do tří?
Každej umí svý.
Já zaměřím na terč. A ty střílíš.
Chci tu peněženku ze včera. I ty peníze.
Ty jsi tak předvídatelná.
Sladký.
-Ruce pryč. -Děvko.
Běžte ven.
Ty ses vrátila.
Ukradlas ji Že jo?
Co je ti po tom?
Kradený prachy já nechci.
Najdi si práci, jednoduchý.
Já pracovat nebudu.
O tom rozhodnu já.
Středa, dva na dva proti Holanďanům.
Když vyhraješ, dám ti prachy. I peněženku.
Fajn, ale střílím z dvaceti pěti.
Budou chtít padesát, ale na to kašlu.
Dobře.
Tak jdem.
Hele, co má peněženka?
Dneska to nejde. Příští týden.
Děláš si legraci?
Snažíš se mě podrazit? Co?
Ne, já říkám pravdu.
Má ji známej.
Sakra.
Hej!
Tihle chlápci slyší jen na prachy. Pitomci.
Jako ty?
Sklapni.
Co děláš?
Co je, vole?
Ta je moje. Vraťte ji!
Odprejskni!
-No tak. Dělej, zvedej se. -Vy jste ale povedenej páreček.
Ticho!Co se tu děje?
Co tu okouníš?
Aha, chápu.
Ty budeš ten její slavnej známej. Co?
Tak pojď.
Chci něco probrat.
Pusťte mě! Ne! Stačí!
-Sakra! -Tak hele – zmiz, jinak tě
zabijou. – V tomhle mi věř.
Pust mě.
Hele, já slibuju…
tu peněženku ti vrátím.
Pojď dál.
V cizí zemi drž emoce na uzdě nebo bude okamžitě po tobě. Jasný?
Zrovna ty máš co říkat.
Jak dlouho už jsi v Belgii?
Odmalička.
Jak dlouho je mrtvá?
Máma.
Druhého prosince, loni.
Čtvrt na tři ráno.
Zimy jsou tady fakt hodně krutý.
Moje máma taky umřela v zimě.
A máš nějakou práci?
Sběr lahví a odpadků. Vydělám na základní obživu.
Já alespoň narozdíl od někoho nekradu.
Měl bys makat.
Kdo mě asi tak zaměstná? Ducha bez stínu.
ILŠIM - ZPROSTŘEDKOVATEL ZAMĚSTNÁNÍ
Na. Zítra tam jdi.
Šéf oddělení je Korejec. Řekni, že jsi od Í Jun-songa.
Í Jun-songa?
Viděl jsi ho u stanice.
Myslíš svého otce?
No a co tvoje jméno? Proč tvého táty?
Moje jméno nepomůže. Dělej, jak myslíš.
No jo, ale já,
když se tam přece zjevím takhle, mohl bych tátovi udělat velkou ostudu.
Něco ti půjčím.
Takhle vypadám jinak.
Kdy ti ho mám vrátit zase zpátky?
Nech si ho. Nikomu nepatří.
Oblečení máme. Stačí?
Mmm, jo, jo. To stačí.
Někdo ti ublížil, jak koukám, příště se mu radši vyhni obloukem.
Šílenci, co jen mlátí holky se takového zlozvyku zbavují těžko.
Jo, a spoléhám na to, cos slíbila.
ŽIVOTOPIS ČOI RYUK-MJUNG
Čoj. Čoj Rju-mjung?
Jo. To je teď tvé nové jméno.
Severokorejci to tu mají velmi těžké.
Ve fabrice řekneme, že jste Číňan s korejskými kořeny.
Áh. Ano, rozumím.
Moc moc vám za vše děkuju.
Mně neděkujte.
Přišly vám peníze, co jsem poslala předevčírem?
Odečtěte to z nich. Kdyby to nestačilo, dejte mi prosím vědět, pošlu
víc.
-Peníze nejsou problém. Opravdu. -Dobrej!
-Musím už jít. – Zase se ozvu. -Kdyby cokoli, běžte za
Son-džu, jo? Je napůl Číňanka.
Dobře.
Dohlédněte na něj.
Kdo sem pustil to nemehlo?
Haló? Jsem pořád tady! Otevřete, prosím!
Soudruzi! Jsem tu uvěžněný! Otevřete! Jsem tu zavřený!
Zmáčkni tohle, a dveře se ti otevřou. Je to tohle zelené tlačítko.
Dobře.
-Co jako? Tak zaplatíš? -Za to můžeš ty!
Co tím chceš říct?
Hele!
Do práce! Do práce!
On je fakt neschopnej! Kdo si myslí, že je?
Ti hajzlové se mezi sebou vsadili, jak dlouho to tam sám vydržíš.
Rádi si utahují z nováčků, nevšímej si jich.
A teď zpátky do práce.
Hm. Ano.
M&L TOVÁRNA NA ZPRACOVÁNÍ MASA
Už mi lezou na nervy, pacholci jedni, jsou příšerní.
Pokaždé, co do fabriky přijde někdo nový, zavřou ho do mrazáku a sází se.
Nechceš to maso jíst, protože je kradený?
Vždyť vyděláváte peníze, tak přece nemusíte krást.
Hele, za tenhle pokojíček dávám dvě stě euro. Autobus je za padesát euro a vyprat
uniformu vyjde na třicet.
Jen tím masem vyrovnávám škody.
Chlapi tam nic moc neschovaj, ale prohmatat hrudník ženský si nedovolí.
Byla bych pitomá, kdybych si nic neodnesla.
Jen díky tomu se mi tu daří přežít.
Ten uprostřed bude asi nezbeda.
Jak má tu celou oholenou hlavu je jako generál.
Je to holka.
Oholili jí vlasy kvůli operacím.
-Aha. -Ale to nic. Letos ji
čeká poslední operace.
Takže za dva roky už jí budu konečně zaplétat copánky.
Snad se rychle uzdraví, doufám.
Jo, díky. Jez, jez, ať ti to nevystydne.
Vy nebudete, soudružko?
Já? –
Mně se hrozně zvedá žaludek už jenom když to maso vidím.
A přestaň mi říkat „soudružko", jo? Utekl jsi odtamtud, ale mluvíš jako oni.
Dámy a pánové…
hlavní událost dnešního večera, soutěž v ženské střelbě, již brzy konečně začne!
Přivítejte, prosím, hvězdu, která přijela z holandského Lózdojnenu, Julii!
Utká se v zápase s reprezentantkou z Belgie, Marií!
Obě hráčky před začátkem utkání vystřelí zkušební výstřel.
Zbývá minuta do uzavření sázek.
Pokud váháte, máte poslední šanci!
Marie, ahoj.
Co to je?
Čekal jsi, až odjedu pryč?
-Dej mi to. -Eutanázie?
Takže mama…
Máma neumřela.
Nechal jsi ji zabít.
Marie, prosím tě, to ne. Vše ti vysvětlím, hm?
-Pojď sem. -Proč jsi o tom lhal?
Proč jsi mi neřekl pravdu?
Máma…
-si myslela, že bys to nechtěla přijmout. -Neházej to na ni jen proto, že je mrtvá!
Věděl jsi, že já bych ti to nedovolila.
Čekal jsi, až budu pryč, že?
To vůbec. To vůbec. Marie. Takhle to ale nebylo.
Prosím tě.
Dámy a pánové, prosím vás o klid.
Dám vám pár užitečných tipů.
Na zadní straně vstupenky, kterou jste na dnešní večer dostali…
u dveří, najdete číslo.
Pět minut. Dlouho jsem nestřílela.
Klepeš se víc než moje babička.
Dámy a pánové, to bylo čtvrté kolo.
Jeho výsledky jsou nám zatím neznámé.
Vyhlásíme nyní vítěze…
nebo dojde na závěrečné utkání?
Nebudeme napínat, podíváme se na skóre Marie!
REMÍZA
Čtyřicet osm bodů! Máme tu remízuuuu!
Čtyři, tři, dva, jedna! Sázky jsou uzavřeny, teď uvidíme, kdo nakonec
zvítězí!
Marie!
Zlomí se pod nátlakem, nebo z utkání vyjde jako vítězka?
Prosím!
A teď se podíváme na její skóre.
Deset celých čtyři!
Rozdíl pouhých dvou desetin!
Marie vítězí!
Neuvěřitelná soustředěnost! Zasloužený potlesk pro Marii!
Sakra!
Co jsem ti říkal?
Gerd se na tebe díval, jako by se nám zamiloval.
A investici nestáhne.
Stav se za ním, dobře?
Už něco mám.
Víš, kým je?
Tři roky jsem ho sem tahal.
Potřebujeme ho kvůli kšeftu.
Vyhrála jsem. Co ještě chceš?
Měj se.
Nemáš hlad?
Už jsi jedla?
Už jdu!
Nedala byste mi trochu masa?
-Trochu masa? -Ano, moc díky.
Mockrát děkuju.
Hm.
Soudružko!
Co ještě chceš?
Dendžang.
Chceš hůlky?
Já…
A tady máš taky nějaké misky. Umyj je, než mi je vrátíš.
Děkuju vám.
Proč stojíš? Sedni si.
No tak jez. Ať to nevystydne.
Tohle všechno jsi koupil v obchodě?
Nic jsem nekoupil. Mám to zadarmo.
Co?
Neboj se, tohle není z popelnice.
Na trzích u nádraží rozdávají jídlo. Chodím tam každý den.
Všechno je odtamtud. Vůbec se toho neboj.
Už musím jít.
Jasně.
Vyprovodím se.
Půjdu taky. Už je tma.
-Čaj! Je tu čaj! -Hm? Co to je?
Večerní čaj.
Roznáší ho kolem deváté. Většina lidí tu je z Číny
-Teplý čaj Pojďte. -Ty si nedáš? To bys měl.
Ne, ne, ne, ne. Počkej. Počkej.
Čaj pro lepší spánek!
Bude velký malér, když tě tu uvidí.
Jak to uděláme?
Stačí, stačí.
Tak jo, zpátky.
-Počkej… -Je tu čaj!
Bez soli se obejdete tři dny, ale čaj je vždy potřeba! Dejte si čerstvý čaj!
Kde je ten vidlák z patnáctky?
Říkal, že chce spát!
Přestanete s tím rámusem?
Ať je tu ticho! Jo?
Bába jedna.
Teplý čaj!
Výbroný na spánek!
Čaj! Haló! Mám tu čaj!
Začínám nahrávat.
Ta fotka je z roku devatenáct set devadesát sedm.
S mámou jsme tehdy mířili do Pjongjangu, nesla mě tam v náručí.
Svátek práce
se konal na Kim Ir-senově náměstí.
„Použijeme ji nyní jako důkaz. Až ji naskenujeme, dostanete ji zpět. "
„Kontaktovali jsme také nemocnici Čonšim, kterou jste nám zmiňoval při našem prvním
pohovoru.
Nemocnice popřela, že by se na vykupování těl kdykoli v minulosti podílela. Neví o
tom, že by se tam něco takového dělo. "
No, víte, nákup a prodej těl, to oni ale nedělají veřejně.
Myslíte, že by se k něčemu takovému přiznali?
„Bohužel ale potřebujeme nějaký důkaz. Jinak si nemůžeme být jisti, že skutečně
-pocházíte ze Severní Koreje. " -Ale já
vždyť jsem vám už všechno řekl.
„Je mi líto, ale prohlášení ohledně nemocnice Čonšim v tuto chvíli není možné
považovat za důkaz vaší národnosti.
No a tvrzení, že jste severokorejský uprchlík bohužel také v současnosti
nemůžeme prokázat.
Hmm. „Pokud fotky, které jste poskytl, rovněž shledáme jako důkaz národnosti
neplatnými, budeme nuceni vás bohužel poslat zpátky do Číny. "
Zpátky do Číny?
Ještě tam máš spoustu tuku. Odřízni to pořádně.
Soudružko.
Jak jste poznala, že jsem ze Severní Koreje?
To je přece jasný hned od začátku už jen z toho, jak mluvíš.
Tak jako ty na jihu nikdo nemluví. To je fakt.
Soudružko Son-džu.
Ale nic.
Co je, tak ven s tím.
Ven s tím.
Hele, Kivane.
Myslíte, že byste mi mohla s něčím pomoct? Potřebuju svědka, co mě obhájí u
soudu.
Jasně, že pomůžu. Vždyť o nic nejde.
Jako fakt? Vážně? Pomůžete mi?
Ano.
Jo, jasně.
Potřebuju spravit karmu a udělat pár dobrých skutků, mou dceru čeká operace.
Děkuju moc. Jestli mě uznají jako uprchlíka, bude to díky vám.
Jestli se mi chceš odvděčit, kup mi nějakou rybu, už to maso nemůžu cítit.
Chci něco slaného.
Dobře.
Co si dáte?
Tuhle? Dvakrát? Dobře.
-Moje pivo. -Omlouvám se. Kam čumíš, sakra? Hm?
Hej!
Pivo mám kvůli němu fuč!
Máš s ním problém?
Co? Co? He?
Vraťte mi to!
Líbí se ti to? Co? Hm? Jaký to je? Hrabe ti?
Nemáš prachy? Ztrať seeee!
Padeeeej!
Mazej domů!
Kup mi nový!
No tak dělej!
Ty hajzle!
-Hej! Hej! Haló! -Jo, tady! Tady! Tady je! Tadyyy!
Policie, policie, honem!
Pomoc, ten muž napadl mého manžela!
Policie! Haló!
Pomozte mu! Prosím, pomozte!
Pomoc!
Zavolejte někdo záchranku!
Řekla jsem, že nikam nejdu, jasný?
Marie,
nedoporučila jsi náhodou někoho do Ilšimu?
A proč se jako ptáš?
Skočil na něj,
napadl mého manžela, zničehonic. Je to hrůza.
Další, prosím!
Eh, Kivan Lo, to napadení ze včerejška.
Jste právník nebo rodina?
Ne.
Pak vás k němu nemohu pustit.
Jen ho chci na chvíli vidět.
To ale není možné.
A co s ním teď bude?
Pokud se do tří dnů neodvolá, bude
deportován do země původu.
Můžete za něj složit kauci.
Do prdele!
Uklidněte se, jsme na policejní stanici.
Máte
v tý hlavě něco?
Co?
Je to podle vás v poho?
-Žádám vás -Neskončila jsem!
Poslat ho zpátky je jako poslat ho na smrt.
S tím souhlasíte?
Marie.
Marie…
Já musím teď jít.
Tady,
právník, je to můj známý.
Slyšel jsem, že je váš uprchlický status v ohrožení. Myslím si, že by vám dokázal
pomoct.
Já vám mockrát děkuji, pane.
Tak…
Mám na vás jednu prosbu.
Ano. Cokoliv chcete.
Má dcera,
ona není zrovna stabilní, každou chvíli se složí.
Potřebuje vedle sebe někoho, kdo ji podpoří.
Ne člověka, který jí přinese nejistotu.
-Aha no, víte, ale -Doufám, že už vás spolu neuvidím.
Starejte se o vaše přežití.
Cokoliv navíc je pro vás jen luxusem.
POLICEJNÍ STANICE
Pan Lo?
Dobrý den.
Můžeme?
Ano.
Tak pojďte.
SOUDNÍ DVŮR BRUSEL
Během pohovoru před dvěma měsíci
vážený pan Lo předložil informace, které mohl mít k dispozici jedině občan Severní
Koreje.
Jeho žádost však byla zamítnuta pro nedostatek přesvědčivých důkazů.
Nemocnice popírá obchod s těly.
„Označil jste sám sebe za Severokorejce.
Ale dle vyšetřování se skutečnost liší. "
Dorazili sem již svědci?
V předloženém životopise pan Lo uvedl své čínské jméno. Nepochyboval jsem o tom,
považoval jsem ho hned za Číňana.
„Pan Lo se tak sám označil
za Číňana korejského původu, to nám tvrdíte?"
Ano. Přesně tak to bylo.
Ale pane!
Pardon.
Posaďte se. Pane Lo,
prosím, ano?
S panem Loem jste pracovala v továrně. Je vám známo, že zažádal o uznání statusu
severokorejského uprchlíka?"
Ano. Ano, to jsem věděla.
Zažila jsem už spoustu Číňanů jako on, kteří mluví čínsky i korejsky,
a předstírají, že ze Severní Koreje uprchli, aby získali uprchlické výhody.
Napadlo mě, že Kivan Lo bude dalším z nich.
„A je vám čínské jméno tady pana Loa také známé?"
Čoj Rju-mjung. Čuj Liming je to čínsky.
Čoj Rju-mjung
není mé skutečné jméno.
Proč jste mi to udělala?
Mluvte, soudružko.
Chci vědět, proč jste to řekla.
Tvrdila jste, že už jen z toho,
jak mluvím, poznáte, že jsem ze severu.
Řekněte to.
Chci vědět proč.
-Co-co to děláš, Kivane? Kivane! Kivane! -Hm.
Soudružko!
Proč jste…
Jak jste mi to mohla udělat?
Kivane. Kivane, vždyť si jen ublížíš!
Co chceš?
Nechals tu něco?
Ne.
Já jen…
Běž pryč, nemám čas.
Připrav se na utkání.
Gerd probere investice.
Kvůli tomu jsi přišel?
Starám se jen o svýho svěřence.
Nech si ty kecy.
To svinstvo si odnes.
Zvládnu to i bez něj.
Posledně to tak nebylo
Ten uprchlík.
Šukej ho klidně desetkrát denně. Je mi to fuk.
Ale musíš zůstat na příjmu.
Když zavolám, tak přijdeš.
Je to jasný? Rozumělas?
ZDARMA K ROZEBRÁNÍ
Gerd na tebe vsadil tři miliony.
Když je zdvojnásobíme, půlku dluhu más splacenou.
Zařídil jsem to
Dneska nemůžeš prohrát.
Tohle kolo si užij.
Atmosféra by se dala krájet.
Kloin poslední výstřel!
VÍTĚZÍ CHLOE
Děláš si prdel?
Netrefila se!
Minula terč! Taková tragédie!
Jak se to stalo?
Nečekaná situace! Vítězkou se stává Kloe!
Dámy a pánové, prosím zachovejte klid, uklidněte se
Moc vás prosím, zachovejte klid.
Kam si myslíš, že jdeš? Co?
Mám jiný věci na práci.
Hej. Beze mě si ani neškrtneš.
Už nikdy!
Ne.
Pleteš se.
Kurva!
Kivane. Kivane, vyslechni mě, prosím. Kivane! Před soudem přišli do agentury
nějací neznámí lidé.
Tvrdili, že když budou tvé doklady padělané, zavřou továrnu.
Kim chtěl, abych dělala, že já vůbec o ničem nevím.
Kdybych vypovídala ve tvůj prospěch, neprodloužil by mi vízum.
Neměla jsem na výběr, mou dceru brzo čeká operace.
-Ale ten ničema mě stejně podrazil. -A co chcete slyšet?
Mám vám říct, že je mi to líto? Co?
Ne! To ne!
Přišla jsem se ti sem jenom omluvit.
Už na to propadlé vízum přišli, takže mě deportují.
Pojedu zpátky za svými dětmi a sem už nejspíš nikdy v životě nevrátím.
Jen jsem se přišla rozloučit.
Mrzí mě to,
soudruhu Lo.
Nabídka spolupráce z uprchlické organizace.
Vydají společné prohlášení… a budou přítomni taky u soudu. Žádost tak bude o
něco důvěryhodnější.
Bude to dobré, ano?
Ano.
Chcete něco k pití? Džus nebo kafe?
Ano.
I ČONG-DŽU
MANŽEL I JUN-SONG, DCERA I MARIE
Co vy tu děláte?
Nechtěl jsem předstírat, že nevím, co je dneska za den.
Chtěl bych se nějak odvděčit.
Teď už jsou to tři roky, co žena zemřela.
Tohle bude náš poslední veřejný obřad. Od příštího roku budeme její památku uctívat
pouze v rodinném kruhu.
Marie.
Je tu narváno, co?
Marie.
Ááá
nacpat se a poklábosit si tady společně o zesnulé.
K čemu to vůbec je?
Nemůžeš smutnit v soukromí? K čemu chystat tenhle pitomej obřad?
Co?
Myslíš si snad, že tě lidi pomluví, když to nebudeš dělat?
To by stačilo.
Stačilo?
Co by stačilo?
-Co by stačilo? Co? Co? Co?! -Nech toho, tak už přestaň! Dost!
Já celej den přemýšlím jen o tom, že horší už to být nemůže.
Marie, polož to.
Protože kdyby mohlo.
Tak už jsem taky dávno mrtvá, jasný?
Dobře, polož to.
Sakra, do háje!
Nepřibližuj se ke mně.
Jen si to zkus mě tady teď zastavit. Jasný?
Marie, otevři dveře!
Marie! Marie.
Ne, fakt, je to neuvěřitelný.
Ta podlaha se celá hejbe.
Chce se mi z toho blejt.
Už jsem tady, už se to nese. Kdo to je?
Kde? Kdo?
Co tu děláš?
Je totiž ze severu.
Hele, hráblo ti snad?
Zbláznil ses?
Marie.
-Marie, to… -Nech mě!
Co Co děláš, ty hnusnej hajzle?!
Marie! Dost!
Vážně chceš jen tak umřít? Co?
Ne.
To bych pak nemohla brát tohle.
Teď je mi skvěle.
Jestli po tom toužíš, umři si sám.
Hele! Vrať mi to!
Do háje
Dělej!
Kivane
Hej.
Kivane, vyplivni to! Kivane! Vyplivni to! Kivane!
-Prosím! Vyplivni to! -Dechy)
Nyky! Otevři!
Prosím! Nyky!
Stříkačku.
Stříkačku, rychle!
Prosím.
Kivane?
Jsi vzhůru?
Ty mi teda pěkně dáváš.
Proč to svinstvo… sakra bereš?
Hele, skoro jsi tu umřel, jasný?
Promiň, Kivane.
Musíš mě nenávidět.
Poslala jsem tě pryč.
Jenom kolem sebe furt štěkáš.
Ve skutečnosti nejsi tak zlá.
Věděl jsem, že tu něco nehraje.
Marie.
Jestli budeš dál brát drogy, udělám to znovu.
Stejně jako ty.
Jestli se budeš neustále takhle ničit i kdybych pro tebe musel do pekla,
tak tě vytáhnu ven.
Rozumíš?
Co máš za tetování?
Oblíbenou kytku mojí mámy.
Hmm, moc hezká.
Co se ti stalo tady?
No
po útěku ze severu, jsem se skrýval v Jen pienu. Celou dobu jsem v rukávu
košile nosil žiletku.
Proč?
Kdyby mě chytil někdo, kdo je z Ministerstva pro veřejnou bezpečnost,
chtěl jsem to hned ukončit.
Máma ji taky nosila.
Časem se nám na zápěstí vytvořily stejné jizvy.
Marie.
Tehdy…
Stal se ze mě psanec kvůli potyčce, do které jsem se nemusel plést.
Schovával jsem se, zatímco máma dřela za nás oba.
A nakonec nakonec kvůli tomu taky umřela.
Má někdo jako já vůbec nárok na to, být šťastný?
Já tohle právo taky nemám.
Ale
to, co máme teď mi stačí.
Možná si to nezasloužíme, ale dostali jsme šanci.
Ale, Marie, není
ta kravata příliš výrazná?
No tak, jsou to jen barvy.
Tady se to tak nosí
Mm. Moc pěkný.
Nech toho.
-No tak. -Jsou tam lidi.
-Pane Kivane áh. -Dej mi pusu!
Ano, pane.
Tohle přišlo z Jen-ťi.
Ano.
-Přečtěte si to, ano? -Ano. Děkuju vám.
Nechám vás.
Ne, to…
KIM SON-DŽU
CENTRUM PÉČE
Za posledních pár dní jsem prošla všechny noviny, co v Jen-ťi vychází.
Sehnala jsem všechna vydání z loňské zimy a přinesla je domů.
S dětmi už od nich máme úplně černé prsty, dlouho jsme hledali.
Má nejmladší dcera, ta s oholenou hlavou, se naučila číst teprve nedávno.
Našla jeden článek, co se týká tebe.
ŽENU ZE SEVERNÍ KOREY SRAZILO AUTO
Soudruhu Kivane, nedělám to proto, abych si vysloužila tvé odpuštění.
Ale jak řekla tvá matka, měl bys začít život důstojně pod pravým jménem.
Á, tady jsou.
-Ano… -Paní Ki-sun.
Zdravím vás, jak se máte, co?
-Vede se vám dobře? -Ano, ano.
-Velmi mě těší. -Mě také.
-Díky, že jste přišli. -Samozřejmě.
Představuji vám pana Loa.
Božínku. Teda.
Já jsem četl všechny vaše články, které vám otiskli v novinách.
Prosím vás, tolik pozornosti si nezaslouží.
Ale naopak, dokonce mě rozplakaly.
Kvůli tomu jsem je nepsala, mají vzbuzovat radost. Omlouvám se.
Přijď za mnou.
Teď se mi to nehodí.
Tvůj poslední výstřel vyšel draho, neodmlouvej.
Myslela sis snad, že ti to projde?
Další šanci nedostaneš.
Pokud nechceš, aby ten
tvůj miláček schytal kulku, tak sem naklusej.
Musí to být pro vás těžké, jste opravdu statečný.
Ale vůbec ne.
Dávejte na sebe pozor.
Děkuju za to, co děláte.
Není vůbec za co.
Omluvte mě.
-Ano. -Promiň, musím se jen na skok vrátit domů.
Co se stalo?
Zapomněla jsem totiž na instalatéry. A teď jsou před domem.
Já vyřídím to, a vrátím se, než soud skončí, ano?
Dobře. Popožeň je.
Hm Hned jsem zpět.
Od té doby jsme o nich neslyšeli. A tak to bylo.
Vážení, dnes proběhne plánovaný druhý soud mezi Belgickým královstvím a panem
Kivanem Loem.
Tento článek tedy vyšel v jednom z Jen-ťinských deníků
jak lze vidět, pátého prosince minulého roku.
Článek pojednává o úmrtí severokorejské uprchlice během tragické
dopravní nehody.
Text přesně odpovídá výpovědi,
kterou pan Lo podal během svého pohovoru.
Obličej na předložené fotce se shoduje s obličejem ženy,
která je v tomto článku.
Pane Lo, uveďte své celé jméno, prosím.
Jmenuji se.
Lo Kivan.
Nesahej na mě!
Udejte podmínky pro příští utkání a vše zařídím.
O co jde?
To není třeba.
Co myslíte?
Ta vaše holka.
Já ji nechci jenom na jednu sezónu.
V sázce byl váš dluh.
Vystřelila vám nulu a vy jste teď pěkně v loji.
Na tenhle váš malý podnik je jí vážně hrozná škoda.
Je pro vás moc dobrá.
Bude to pro ni taky lepší.
O co jde, Cyrile?
Ty nicotnej švábe,
tohle jsi přehnal…
V prosinci
minulého roku pak Lo podal žádost o uznání statusu severokorejského uprchlíka,
zatímco ve stejné době získal práci tak, že se vydával taky za Číňana.
Důkazy jeho počínání najdete na třetí straně jeho spisu, podívejte se.
Pane Lo, posaďte se.
Pane Lo, děje se něco?
Omlouvám se, musím jít.
Omlouvám se.
Posaďte se, prosím.
Vraťte se!
Vezměte prachy z trezoru. Můžou se brzo vrátit.
Jasně.
Nemůžem se tu zdržovat.
Oba musíme zmizet ze země.
Co, co to říkáš?
Ty, ty to nechápeš?
Střílíš pro mě.
Takže po tobě půjdou taky.
Otročila bys radši pro Gerda?
Nebude lepší zplatit dluh?
Cyrile.
Proč tohle děláš? Proč to děláš?!
Ale do hajzlu, já jsem zavolal Holanďanům, jo?
Oni taky jdou po Gerdovi, chtěli se s náma spojit
a otevřít novou hernu tam v Amstrdamu.
Pod naším jménem.
Je to příležitost. Proto to dělám!
Jsi taková zrůda!
Je to tak, já jsem zrůda.
Ale zrůdu ze mě udělal tenhle svět.
To bys chtěla slyšet? Stačí ti to tak, co říkáš?
Marie!
Marie? Marie Ma Ma Marie! Marie!
Svině!
Nech ho!
Táhni!
Marie!
Přestaň!
Nech ho být!
Marie.
Tak střílej, Marie.
Máš na to tři vteřiny.
Poběž.
Marie!
Gerd je mrtvý.
Rozumím.
Přivezu vám ji do Berlína.
Kde je ta holka?
Vyser si voko.
Marie.
Co co tam ti hajzlové prováděli?
Hm?
Marie.
Teď mě poslouchej, jo?
Musíš odsud zmizet.
Pokud je nechceš mít za krkem je to jediná cesta.
S letenkami řekni tátovi.
Potřebuješ pas a peníze.
Ale co ty?
Bez tebe nikam jet nechci
Legálně v téhle zemi zůstat nemůžu.
Ale nemám ani právo ji opustit.
To přece víš, ne?
Jo. Zase jsem jenom všechno zkazila.
Bylo nám tak hezky. Klapalo nám to.
Nezkazila,
To, co je mezi námi,
to jen tak nezmizí, vážně.
Řeknu ti, že moje nejlepší rozhodnutí v životě bylo tě okrást. Zním jako blázen,
že?
Chtěla jsem to skoncovat. Už jsem to chtěla vzdát.
Ale najednou jsem tě chtěla vidět znovu.
Chtěla jsem s tebou zase mluvit.
Jen díky tomu jsem tady.
Víš, tvůj táta po mně chtěl, abychom se už víc nevídali.
Tehdy mě bodlo u srdce, nemohl jsem mu ani odpovědět.
Ale taky jsem se zařekl.
Rozhodl jsem se, že ti chci být velkou oporou.
Já se stanu silnějším a přijedu pak za tebou.
Hm?
A až se setkáme, budeme šťastní.
Rychle.
Nasedejte.
LETIŠTĚ BRUSEL
Tak dobře.
Ozvi se mi, prosím, hned, jak dorazíš
Ten Kivan.
Zdá se, že má dobré srdce.
Soudil jsem ho příliš brzy.
Mrzí mě to.
Víš, někdy jsem předstírala, že ten mámin zvonek neslyším.
Vůbec jsem nechtěla, aby trpěla, ale já zároveň jsem si přála, aby už konečně
zmizela.
Obě přání byla upřímná.
Myslím, že máma všechno věděla.
Myslela jsem, že proto… Myslela jsem, že proto mě opustila.
Proč jsi mě ale nevzbudila?
Prosím, nech mě jít.
Už tu jen ležím. Každý den je pro mě jenom čekáním na smrt.
Nenávidím to.
Džong-džu, aah.
A navíc kvůli mně s Marií oba moc trpíte.
Trpíte stejně jako já.
Marie se to ale nikdy nesmí dozvědět. Že ji její máma nakonec opustila a že s tím
její táta taky souhlasil.
Ano?
Takhle si Marie nebude muset vyčítat, že nechala svou milou matku zemřít.
Promiň, že jsem tě v tom nechala, tati.
Děkuju ti.
Hlášení cestujícím. Čekací doba u bezpečnostní kontroly
je momentálně přes hodinu. Děkujeme vám za pochopení.
Vyřízeno?
Tak pojď.
Prosíme cestující, aby po skončení bezpečnostní prohlídky pokračovali dále k
východu.
O mě s tátou se neboj.
Hlavně se postarej o sebe. Hm?
Hm.
No tak.
Co ty slzy?
Teď přece nemáš být smutná.
Ani nemáme ani společnou fotku.
Je tolik míst, kam jsme nezašli.
A tolik věcí, co jsme nestili. (
Marie.
Hm?
Hele, jednou poletíme na Madagaskar.
Hm?
Koukni se.
Podívej se tam.
MADAGASKAR
No a jednou se tam spolu podíváme.
Na ty stromy se zvláštními větvemi.
A do Řecka, do Maroka, do Turecka.
My obejdeme spolu svět,
dokud nám neupadnou podrážky od bot. Jo, to bude krása.
Co ty na to?
Hm?
Takhle uplakanou tě nikam nepustím.
Miluju tě.
Tak běž.
O ROK POZDĚJI
OD KI-WANA LO
Zařekl jsem se, že přetrpím všechna příkoří, kterým mě tato země hodlá
vystavit. Slíbil jsem si to. Kristl Konyl? Dobrý den.
Stůl pro tři?
Ze všech sil jsem bojoval,
abych v této zemi získal právo žít.
A to základní právo jsem měl.
Děkuji.
Plně si uvědomuji, že jakmile se rozhodnu belgickou půdu opustit, toto právo navždy
zmizí. Vím to.
Kivane můj, modrá ti sluší. Je to tak odmalička.
Vypadáš moc dobře.
„Zvládnu navždy opustit, co jsem tu vybudoval a začít jinde od začátku?"
Tuto otázku jsem si položil stokrát.
A došel jsem k závěru, že přesně to s radostí nakonec udělám.
Děkuji.
Ehh, průkaz totožnosti.
POVOLENÍ K POBYTU
Děkuju.
Ta letenka bude zpáteční?
Ne.
Jednosměrná.
Ve skutečnosti jsem si nepřál právo v této zemi žít. Přál jsem si právo ji opustit.
Teď už to chápu. A moc dobře.
JMENUJI SE LO KI-WAN