‫‫- מבוסס על הספר‬ ‫‫"נפגשתי עם לו קיוואן" מאת צ'ו היי-ג'ין -‬
‫‫כשתרדו מהמטוס, אל תתקבצו אלא לכו בנפרד. ‬
‫‫בביקורת הגבולות יצלמו אתכם‬ ‫‫וייקחו מכם טביעות אצבע. ‬
‫‫אל תתרגשו. פשוט עשו מה שיגידו לכם. ‬
‫‫מה אם הם ישאלו שאלות?‬
‫‫תגידו, "אני לא מדבר אנגלית"‬ ‫‫והם ייתנו לכם לעבור. ‬
‫‫אנחנו נוחתים כעת. אנא חזרו למושביכם. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫תיפגשו איתי ליד השירותים‬ ‫‫שקרובים לשער שלוש בקומה הראשונה. ‬
‫‫באמת יעזור לי לומר את זה?‬
‫‫שנן את זה עכשיו, אם אתה לא רוצה להיתפס. ‬
‫‫מה אם ניתפס?‬
‫‫- יעד: בריסל -‬
‫‫אני לא…‬
‫‫איך מגיעים לכאן?‬
‫‫ארבעים דולרים מראש. ‬
‫‫אני אשלם כשנגיע. ‬
‫‫קח. ‬
‫‫אני לא יודע את הסיפור שלך, ‬
‫‫אבל כסף כזה יביא לי מזל רע. ‬
‫‫אם תרצה לחזור לסין פעם, תתקשר אליי. ‬
‫‫סע. ‬
‫‫תתקדם, בבקשה. ‬
‫‫מלא את הטופס הזה, בבקשה. ‬
‫‫- בקשה להכרה במעמד של פליט -‬
‫‫הבא בתור!‬
‫‫אתה צריך לצרף העתק של התעודה המזהה שלך. ‬
‫‫תעודה מזהה. ‬
‫‫דרכון. ‬
‫‫העתק של הדרכון, או תעודה מזהה אחרת. ‬
‫‫אתה חייב לצרף את זה. יש לך…‬
‫‫אתה…‬
‫‫בבקשה, לך לקבל עזרה מהמתורגמנית. ‬
‫‫כן. אתה. עזרה. ‬
‫‫מר לו קיוואן?‬
‫‫שלום, אני קים גיונג-סיל, המתורגמנית שלך. ‬
‫‫בקשות כאלו מצריכות חודשיים בדרך כלל, ‬
‫‫אבל יש לך הרבה מאוד מזל. בוא איתי. ‬
‫‫שלום. ‬ ‫‫-שלום. מה שלומך?‬
‫‫ראשית אנחנו צריכים‬ ‫‫למלא את המידע שבדרכון שלך. ‬
‫‫בבקשה, ציין את שמך, ‬ ‫‫את תאריך הלידה שלך ואת הלאום שלך. ‬
‫‫קוראים לי לו קיוואן. ‬
‫‫תאריך הלידה הוא 1 בדצמבר, 1990. ‬
‫‫נולדתי במחנה מספר שבע‬
‫‫בחווה הקולקטיבית הסאנג, נפת אוסי, ‬
‫‫מחוז צ'אגנג, ‬ ‫‫הרפובליקה הדמוקרטית של קוריאה. ‬
‫‫קיבלתי את הדרכון הזה‬ ‫‫בעזרת מתווך שהדוד שלי הכיר. ‬
‫‫מר לו קיוואן, אתה ערקת בשנת 2019, ‬
‫‫אבל נראה שלא הייתה לך‬ ‫‫כל הכנסה בזמן שהיית ביאנג'י. ‬
‫‫איך הצלחת להשיג‬ ‫‫את הדרכון המזויף ואת כרטיס הטיסה?‬
‫‫ובכן…‬
‫‫אימא שלי…‬
‫‫אימא שלך נתנה לך את הכסף?‬
‫‫את לא אוכלת, אימא?‬
‫‫אני בסדר. ‬
‫‫אתה צריך לאכול‬ ‫‫ארוחה משביעה ביום ההולדת שלך. ‬
‫‫ככה לעולם לא תהיה לך בעיה להשיג אוכל. ‬
‫‫אם תנגוס באטריות, החיים שלך יתקצרו. ‬
‫‫תתעלם מהחום. שאב אותן פנימה. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫את חייבת לעבוד היום?‬
‫‫מסעדת הדגים עמוסה מאוד כשקר. ‬
‫‫אני אוכל להרוויח הרבה כסף. ‬
‫‫סליחה שאני מכביד עלייך‬
‫‫למרות שאני צעיר וחזק. ‬
‫‫שאל כל אימא בעולם. ‬
‫‫ילד בריא הוא הברכה הכי גדולה שיש. ‬
‫‫זה כל מה שיכולתי לבקש בחיים האלה. ‬
‫‫אל תדאג. ‬
‫‫אם רק הייתי…‬
‫‫מתעלם מזה שהבוס הרביץ לג'ונג-ג'ין, ‬
‫‫לא הייתי חייב להסתתר ולהטריח אותך. ‬
‫‫אני מצטער. ‬
‫‫אתה שוב מתחיל. ‬
‫‫אתה הצלת אותו, בן שלי. ‬
‫‫פעלת נכון, אז אל תאשים את עצמך. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫אל תחזרי מאוחר מדי, טוב?‬
‫‫זה לא תלוי בי. ‬
‫‫החבר לו קיוואן. ‬
‫‫יום הולדת שמח. ‬
‫‫תסלחי לי. ‬
‫‫אני באה. ‬
‫‫מה תרצה?‬
‫‫אני כבר מגיעה. ‬
‫‫יורד שלג בטירוף. ‬
‫‫אני כאן!‬ ‫‫-הנה אתה!‬
‫‫מר לו קיוואן?‬
‫‫זאת השאלה האחרונה. ‬
‫‫האם אתה סיני ממוצא אתני קוריאני‬ ‫‫שמתחזה לעריק מקוריאה הצפונית‬
‫‫כדי לקבל הטבות של פליט?‬
‫‫לא. ‬
‫‫יהיה לך ריאיון נוסף. ‬
‫‫התאריך האפשרי המוקדם ביותר‬
‫‫הוא ה-5 בפברואר, בשעה 15:00. ‬
‫‫זה מתאים לך?‬
‫‫תסלחי לי. ‬
‫‫את מתכוונת לפברואר בשנה הבאה?‬
‫‫כן. ‬
‫‫מה אני אמור לעשות עד אז?‬
‫‫אתה צריך להחזיק מעמד. ‬
‫‫- מלון בריסל, 20 אירו -‬
‫‫היי, בחור יפה, רוצה להצטרף?‬
‫‫מה זה, לעזאזל?‬
‫‫צא מפה!‬
‫‫היי! תפתחו!‬
‫‫עוף מפה, אידיוט!‬
‫‫ילד מסכן. הפסדת את כל הכיף. ‬
‫‫- השירותים לא פועלים זמנית -‬
‫‫מה לעזאזל קורה כאן?‬
‫‫לדעתי הוא זה שהשתין מול התחנה אתמול. ‬
‫‫לא, ההוא היה קצר אפילו יותר ממך. ‬ ‫‫-תסתום. ‬
‫‫עוף מפה, טמבל. זאת האש שלנו. ‬
‫‫אנחנו לא נרביץ לך. ‬ ‫‫-קח את החפצים שלך. ‬
‫‫קח את החפצים שלך ועוף מפה. ‬
‫‫באמת האמנת לזה?‬
‫‫אני רעב. ‬ ‫‫-בוא נלך לשתות בירה. ‬
‫‫רעיון טוב. ‬
‫‫אני שואל אותך שוב. ‬
‫‫- שם: לו קיוואן -‬
‫‫זה הבן שלך?‬
‫‫לא. ‬
‫‫הוא לא הבן שלי. ‬
‫‫היי, הסמל לי. ‬
‫‫היא קרובה רחוקה של הבעלים, צ'וי. ‬
‫‫מי אתה?‬
‫‫אתה לא זוכר אותי?‬
‫‫אני הסעתי את אשתו של צ'וי הביתה‬ ‫‫כשהייתה ממש שיכורה, לפני כמה לילות. ‬
‫‫אם כבר מדברים על צ'וי, יש לו בן ממש פיקח. ‬
‫‫שמעתי שהוא התקבל לאוניברסיטה. ‬
‫‫צ'וי אף פעם לא הצטיין בלימודים. ‬ ‫‫הוא תמיד היה האחרון בכיתה שלו. ‬
‫‫איך יש לו בן כזה חכם?‬
‫‫אימא. ‬
‫‫תעצרו!‬
‫‫בואי, אימא!‬
‫‫תתפסו אותם!‬
‫‫תעצרו!‬
‫‫לעזאזל. ‬
‫‫מכאן, אימא!‬
‫‫מכאן. ‬
‫‫מהר, אימא!‬
‫‫אימא!‬
‫‫תעזור לנו, דוד!‬ ‫‫-מה קרה?‬
‫‫קומי, אימא. ‬ ‫‫-תפקחי עיניים, אחות. ‬
‫‫היי! תזיז את המשאית שלך!‬
‫‫קיוואן. ‬
‫‫תישאר בחיים. ‬
‫‫לך למקום טוב יותר ותשרוד. ‬
‫‫תחיה בכבוד‬
‫‫עם השם האמיתי שלך. ‬
‫‫לך…‬
‫‫ותחיה חיים טובים. ‬
‫‫אל תגידי את זה. ‬
‫‫תפסיקי לדבר שטויות‬ ‫‫וקחי את עצמך בידיים, אימא. ‬
‫‫אתה חייב ללכת. עכשיו. ‬
‫‫אני אטפל באימא שלך. לך מפה מהר!‬
‫‫אדוני, תעזור לנו!‬
‫‫אם לא תלך, כולנו נמות! לך מפה!‬
‫‫לך. ‬
‫‫לך!‬
‫‫קדימה. לך כבר!‬
‫‫אמרתי לך ללכת!‬
‫‫פנו דרך!‬
‫‫לך. ‬
‫‫תנו לנו לעבור!‬
‫‫מהר. ‬
‫‫זוזו!‬
‫‫הוא לא מדבר אנגלית או צרפתית. ‬
‫‫נוכל לקבל מתורגמן?‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫אני מתקשר מתחנת המשטרה שארביק. ‬
‫‫אתה הערב לשחרורה של גברת מארי לי?‬
‫‫היא חשודה בגנבה. ‬
‫‫רק רגע. ‬
‫‫גברתי?‬
‫‫אתה לא חייב לבוא. ‬
‫‫רק שלח כמה כסף שצריך. ‬
‫‫לעזאזל. ‬
‫‫כמה פעמים אני צריכה להגיד לך, "אל תבוא"?‬
‫‫סליחה, חברה. ‬
‫‫מה עשית עם הארנק שלי?‬
‫‫אני לא יודעת. ‬
‫‫אני לא זוכרת. ‬
‫‫תסלחי לי. ‬
‫‫בבקשה, ‬
‫‫נסי להיזכר. ‬
‫‫לא בזבזת את כל הכסף, נכון?‬
‫‫כן, בזבזתי הכול. ‬
‫‫נראה לך שחסכתי אותו?‬
‫‫הארנק הזה…‬
‫‫היה הדבר היחיד‬
‫‫שאימא שלי השאירה לי. ‬
‫‫הכסף שגנבת‬
‫‫הגיע…‬
‫‫ממכירתה של הגופה של אימא שלי. ‬
‫‫זהו מקורו של הכסף הזה. ‬
‫‫זה כרטיס לבלגיה, למחרתיים בבוקר. ‬
‫‫דוד…‬
‫‫איפה השגת את הכסף הזה?‬
‫‫מכרתי את הגופה של אימא שלך. ‬
‫‫לבית החולים. ‬
‫‫אתה מכרת את אימא שלי?‬
‫‫למה אתה מתכוון?‬
‫‫דוד. ‬
‫‫זה מה שאימא שלך רצתה. ‬
‫‫אמרתי לה, "זהו המחיר של חייך"‬ ‫‫ושמתי לה את הכסף ביד. ‬
‫‫היא עצמה את עיניה רק לאחר מכן. ‬
‫‫הכסף הזה הוא אימא שלך. ‬
‫‫תעזוב אותי, דוד!‬
‫‫תעזוב אותי!‬
‫‫פשוט תניח לי!‬
‫‫תעזוב אותי. ‬ ‫‫-תפסיק עם זה. ‬
‫‫תעזוב אותי!‬
‫‫בבקשה, דוד. ‬
‫‫אידיוט!‬
‫‫נכון שאימא שלך אמרה לך להישאר בחיים?‬
‫‫אתה חייב לשרוד‬
‫‫כדי שהנשמה של אימא שלך תמשיך לחיות. ‬
‫‫אתה מבין?‬
‫‫אם אתה לא רוצה שמותה יהיה לשווא, ‬
‫‫לך ותשרוד שם. ‬
‫‫תענה לי אם אתה מבין!‬
‫‫אמרתי לך לענות לי!‬
‫‫תענה לי…‬
‫‫בבקשה, קיוואן, תענה לי. תגיד משהו!‬
‫‫קיוואן. ‬
‫‫אימא…‬
‫‫אני אחזיר לך אותו. ‬
‫‫בתמורה, ‬
‫‫תגיד להם שגנבתי רק 30 דולרים בערך. ‬
‫‫את באמת חסרת בושה. ‬
‫‫את מבקשת ממני לשקר?‬
‫‫יש לי עבירות קודמות. ‬
‫‫גנבה של 500 דולרים תביא אותי לכלא. ‬
‫‫למה שלא ארצה שגנבת תגיע לכלא?‬
‫‫אם אני אלך לכלא, מה יקרה לכסף שלך?‬
‫‫ולארנק שלך?‬
‫‫אני מקווה שתוכלו לעזור‬ ‫‫לוודא את זהותו ואת הסכום המדויק שנגנב. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫טוב. ‬
‫‫רק רגע. אני אתן לו לדבר. ‬
‫‫כן, שלום. ‬
‫‫קוראים לי לו קיוואן. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫זה היה בערך…‬
‫‫שלושים דולרים אמריקניים. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫בואי. ‬
‫‫לך לחכות בבית. ‬ ‫‫אני אחזיר את החפצים שלך מחר. ‬
‫‫אין לי בית וגם לא מחר. עכשיו. ‬ ‫‫-אני אחפש אותם היום ואחזיר אותם מחר. ‬
‫‫אני סומך על כלב משוטט‬ ‫‫יותר מאשר על גנב. אחרייך. ‬
‫‫מארי. ‬
‫‫סליחה, אני אבא שלה. ‬
‫‫שמעתי שאתה מהצפון. ‬
‫‫זה לא הרבה, אבל…‬
‫‫מה אתה עושה?‬ ‫‫-זוזי הצידה. ‬
‫‫זוזי הצידה. ‬
‫‫בבקשה, קח. ‬
‫‫מארי. ‬
‫‫אתה שוב מעמיד פנים שאתה נחמד. ‬ ‫‫-אנחנו צריכים לדבר. ‬
‫‫אין לי מה להגיד לך. ‬
‫‫נו כבר, בוא!‬
‫‫חכה כאן. ‬
‫‫במקומי היית מחכה?‬
‫‫אני בא איתך. ‬ ‫‫-לעזאזל. ‬
‫‫עשר דקות. ‬
‫‫בבקשה, תן לי עוד זמן. ‬
‫‫פאק! אמרתי לך לא לזוז. ‬
‫‫התפוח נופל כל הזמן. ‬
‫‫מארי, את כאן. ‬
‫‫מה לעשות אם אני לא רוצה‬ ‫‫לתקוע לעיתונאי הזה חץ בראש?‬
‫‫תן לי זמן. ‬
‫‫זה בגלל התנוחה שלי?‬
‫‫מה דעתך?‬
‫‫אתה עושה את זה לאט מדי. ‬
‫‫תעצור את הנשימה לשלוש שניות ותירה. ‬
‫‫שלוש שניות?‬
‫‫לכל אחד יש תפקיד. ‬
‫‫אני מכין את המטרות‬
‫‫ואת פוגעת בהן. ‬
‫‫תחזיר לי את הארנק ואת הכסף מאתמול. ‬
‫‫את כל כך צפויה, מארי. ‬
‫‫זה חמוד. ‬
‫‫אל תיגע בי. ‬ ‫‫-כלבה!‬
‫‫לכו מפה. ‬
‫‫ידעתי שתחזרי. ‬
‫‫את גנבת את זה, נכון?‬
‫‫זה לא עניינך. ‬
‫‫לא אמרתי לך לגנוב כדי לשלם את החוב שלך. ‬
‫‫תעבדי אצלי. זה קל יותר. ‬
‫‫כבר אמרתי לך לא. ‬
‫‫אני זה שמחליט. ‬
‫‫ברביעי הבא, שתיים על שתיים נגד ההולנדית. ‬
‫‫נצחי ואחזיר לך את הכסף. ‬
‫‫וגם את הארנק. ‬
‫‫תגיד להם שזה יהיה ל-25 מטרים. ‬
‫‫הם ילחצו שזה יהיה ל-50, אבל אל תסכים. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫בוא. ‬
‫‫היי, איפה הארנק שלי?‬
‫‫זה לא הסתדר היום. ‬ ‫‫אני אחזיר לך אותו בשבוע הבא. ‬
‫‫את משקרת, נכון?‬
‫‫את מנסה לעבוד עליי שוב?‬
‫‫אני לא משקרת לך. ‬
‫‫הוא אצל חבר שלי. ‬
‫‫יש להם רק כסף. אין להם אומץ. ‬
‫‫כמוך?‬
‫‫תסתום. ‬
‫‫מה זה?‬
‫‫מי אתה?‬
‫‫תנו לי את הארנק שלי. ‬
‫‫תנו לי את הארנק שלי!‬
‫‫עוף מפה!‬
‫‫בוא נלך מפה. בוא. ‬
‫‫אתם זוג ממש מוצלח. ‬
‫‫על מה כל הרעש?‬
‫‫את עדיין פה?‬
‫‫הנה אתה. ‬
‫‫אתה בטח החבר שהיא דיברה עליו. ‬
‫‫בוא הנה. ‬
‫‫בוא נדבר. ‬
‫‫תעזבו אותי!‬
‫‫צא מפה!‬
‫‫תקשיב לי. אם לא תלך עכשיו, הם יהרגו אותך. ‬
‫‫זה לא יפתור שום דבר. ‬
‫‫תעזבי אותי!‬
‫‫אני מבטיחה לך, טוב?‬
‫‫אני אשיג את הארנק שלך בחזרה. ‬
‫‫תיכנס. ‬
‫‫כשאתה במדינה זרה, אתה חייב לשלוט בעצמך‬
‫‫או שיהרגו אותך. ‬
‫‫אתה מבין?‬
‫‫תראו מי שמדברת. ‬
‫‫מתי הגעת הנה?‬
‫‫כשהייתי קטנה. ‬
‫‫מתי היא הלכה לעולמה?‬
‫‫אימא שלך. ‬
‫‫ב-2 בדצמבר, בשנה שעברה. ‬
‫‫בשעה 02:15. ‬
‫‫אני מניחה שהחורפים אצלכם קשים יותר. ‬
‫‫גם אימא שלי מתה בחורף. ‬
‫‫יש לך דרך להרוויח כסף?‬
‫‫אני אוסף בקבוקים ואשפה. ‬
‫‫זה מספיק בשביל לשרוד. ‬
‫‫אני לא גונב, כמו מישהי אחרת. ‬
‫‫תשיג עבודה. ‬
‫‫אני רק רוח רפאים. מי ישכור צל?‬
‫‫- "אילסים" -‬
‫‫לך למקום הזה מחר. ‬
‫‫זאת סוכנות תעסוקה של קוריאנים. ‬ ‫‫תגיד שלי יון-סונג שלח אותך. ‬
‫‫לי יון-סונג?‬
‫‫פגשת אותו קודם, בתחנת המשטרה. ‬
‫‫את מתכוונת לאבא שלך?‬
‫‫למה אני לא יכול פשוט לומר שאת שלחת אותי?‬
‫‫השם שלי לא יקדם אותך. ‬
‫‫אבל…‬
‫‫אם אשתמש בשמו של אבא שלך…‬
‫‫יהיה מעליב מצידי ללכת לשם כשאני נראה ככה. ‬
‫‫אז תחליף בגדים. ‬
‫‫זה נראה טוב. ‬
‫‫מתי אני צריך להחזיר אותם?‬
‫‫שיישארו אצלך. ‬
‫‫הם ממילא לא שייכים לאף אחד. ‬
‫‫אתה צריך בגדים? יש לי עוד. ‬
‫‫לא, זה בסדר. ‬
‫‫מה שלא תעשי, ‬
‫‫אף פעם אל תחזרי‬ ‫‫אל המנוול שעשה את זה לפנים שלך. ‬
‫‫רק גבר מושחת מרביץ לאישה. ‬
‫‫הוא לא ישתנה לעולם. ‬
‫‫טוב. ‬
‫‫כדאי שתקיימי את ההבטחה שלך. ‬
‫‫- שם: צ'וי ריוק-מיונג -‬
‫‫"צ'וי ריוק-מיונג"?‬
‫‫כן. זה יהיה השם שלך, החל מהיום. ‬
‫‫קשה לצפון קוריאנים להשיג עבודה כאן. ‬
‫‫אנחנו נגיד למפעל שאתה סיני ממוצא קוריאני. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫תודה רבה לך. ‬
‫‫על לא דבר. ‬
‫‫קיבלתם את הכסף ששלחתי?‬
‫‫אם זה לא מספיק, אני יכולה לשלוח עוד. ‬
‫‫אני חייבת לסיים. נדבר בקרוב. ‬ ‫‫-אם תזדקק לעזרה, בקש מסון-ג'ו. ‬
‫‫היא באמת סינית ממוצא קוריאני. ‬
‫‫כן, אדוני. ‬
‫‫תטפלי בו טוב. ‬
‫‫חברים, אני עדיין כאן!‬ ‫‫בבקשה, תפתחו את הדלת!‬
‫‫חברים! אני עדיין כאן!‬
‫‫חברים, בבקשה, תפתחו את הדלת!‬
‫‫כדי לפתוח את הדלת צריך ללחוץ על הכפתור. ‬
‫‫הכפתור הירוק. הבנת?‬
‫‫תחזרו לעבודה!‬
‫‫לכו לעבוד!‬
‫‫מה היא אמרה לנו עכשיו?‬
‫‫החארות האלה הימרו‬ ‫‫על כמה זמן ייקח לך לצאת משם. ‬
‫‫אבל תתעלם מזה. הם תמיד מתעסקים עם החדשים. ‬
‫‫פשוט תמשיך לעבוד. ‬
‫‫כן, גברתי. ‬
‫‫נכון שזה מרתיח את הדם?‬
‫‫החארות האלה סוגרים‬ ‫‫את החדשים במקפיא ואז מהמרים על זה. ‬
‫‫הם המיץ של הזבל. ‬
‫‫מה, אתה לא רוצה לאכול בשר גנוב?‬
‫‫למה שתגנבי בשר‬
‫‫כשאת עובדת ומרוויחה כסף?‬
‫‫תקשיב. החדר הקטן הזה‬ ‫‫עולה 200 אירו בחודש. האוטובוס עולה 50, ‬
‫‫והמנוולים האלה רוצים 30‬ ‫‫כדי לכבס את המדים שלנו. הוגן שאגנוב בשר. ‬
‫‫לגברים אין איפה להסתיר אותו, ‬
‫‫אבל לא בודקים לנו בתוך החזייה. ‬
‫‫הנשים שלא גונבות בשר הן טיפשות. ‬
‫‫אני מחזיקה מעמד בזכותם. ‬
‫‫הילד שבאמצע נראה שובב. ‬
‫‫הראש שלו מגולח כמו ראש של גבר‬
‫‫ונראה שהוא יגיע רחוק. ‬
‫‫זאת ילדה. ‬
‫‫היא עברה כמה ניתוחים במוח. ‬
‫‫אבל זה בסדר. ‬
‫‫השנה היא תעבור את הניתוח האחרון שלה. ‬
‫‫בעוד שנתיים אשלח אותה‬ ‫‫לבית הספר היסודי עם צמות יפות. ‬
‫‫אני מתפלל שזה יקרה, חברה. ‬
‫‫תאכל לפני שזה יתקרר. ‬
‫‫למה את לא אוכלת, חברה?‬
‫‫אני?‬
‫‫כי כבר נמאס לי לאכול בשר. ‬
‫‫ותפסיק להגיד "חברה". ‬
‫‫למה אתה מדבר כאילו שאתה‬ ‫‫עדיין חי במקום שממנו ברחת?‬
‫‫גבירותיי ורבותיי, ‬
‫‫האירוע המרכזי, ‬
‫‫תחרות הנשים, מתחיל עכשיו!‬
‫‫מלוסדינן שבהולנד, ספורטאית בין-לאומית, ‬
‫‫קבלו את ג'וליה!‬
‫‫נגדה מתמודדת הקלעית לשעבר‬ ‫‫מהנבחרת הלאומית הבלגית שלנו, מארי!‬
‫‫התחרות תתחיל לאחר‬ ‫‫שכל אחת מהן תירה יריית איפוס אחת. ‬
‫‫ההימורים ייסגרו בעוד דקה. ‬
‫‫אם עדיין לא הימרתם, הזדרזו, בבקשה. ‬
‫‫מה הבעיה, מארי?‬
‫‫מה זה?‬
‫‫חיכית עד שאסע לאימונים?‬
‫‫תני לי…‬
‫‫המתת חסד?‬
‫‫אז אימא…‬
‫‫אימא לא מתה. ‬
‫‫אתה הרגת אותה. ‬
‫‫זה לא מדויק. אני יכול להסביר הכול, טוב?‬
‫‫בואי הנה. ‬ ‫‫-למה שיקרת לי?‬
‫‫ממה פחדת?‬ ‫‫-אימא שלך חשבה‬
‫‫שיהיה לך קשה להבין…‬ ‫‫-אל תשתמש בה בתור תירוץ! תגיד לי את האמת. ‬
‫‫אם הייתי יודעת, הייתי מונעת את זה. ‬
‫‫לכן עשית את זה אחרי שנסעתי. ‬ ‫‫-לא. זה לא היה ככה!‬
‫‫מארי, זה לא כמו שאת חושבת. ‬
‫‫תקשיבי לי. ‬
‫‫תן לי חמש דקות. ‬
‫‫עבר הרבה זמן, זה הכול. ‬
‫‫אפילו סבתא שלי לא רועדת ככה. ‬
‫‫גבירותיי ורבותיי, הסיבוב הרביעי הסתיים. ‬
‫‫אי אפשר לחזות את התוצאות. ‬
‫‫האם כבר יש לנו מנצחת, ‬ ‫‫או שיהיה צורך בסיבוב סופי?‬
‫‫הנה התוצאות של מארי!‬
‫‫ארבעים ושמונה נקודות!‬
‫‫יש לנו תיקו!‬
‫‫ארבע, שלוש, שתיים, אחת. ‬
‫‫הזמן להימורים הסתיים!‬
‫‫- ג'וליה: 10.2 -‬
‫‫מארי!‬
‫‫האם היא תוכל להתגבר‬ ‫‫על הלחץ ולהפוך למנצחת הערב?‬
‫‫שימו לב!‬
‫‫בסדר. בואו נראה את התוצאה של מארי. ‬
‫‫- מארי: 10.4 -‬
‫‫- המנצחת: מארי -‬
‫‫בהפרש של 0.2 נקודות בלבד, ‬
‫‫מארי מנצחת!‬
‫‫איזו רמה של ריכוז! מחיאות כפיים למארי!‬
‫‫יש!‬
‫‫אמרתי לך שתוכלי לנצח!‬
‫‫ראית את הפרצוף של גרד? את הפנטת אותו. ‬
‫‫הוא אמר שלא ימשוך את ההשקעה שלו. ‬
‫‫גשי אליו לפני שתלכי. ‬
‫‫אני עסוקה. ‬
‫‫שכחת מי הוא?‬
‫‫לקח לי שלוש שנים להביא אותו לכאן. ‬
‫‫אנחנו זקוקים לו כדי להרחיב את המקום הזה. ‬
‫‫ניצחתי. מה עוד אתה רוצה ממני?‬
‫‫טוב, להתראות. ‬
‫‫את רעבה?‬
‫‫אכלת משהו?‬
‫‫כן?‬
‫‫אפשר לקחת את זה בהשאלה?‬
‫‫אתה רוצה קצת בשר?‬ ‫‫-כן, בבקשה. ‬
‫‫תודה. ‬ ‫‫-אין בעיה. ‬
‫‫חברה. ‬
‫‫מה עכשיו?‬
‫‫ממרח סויה. ‬
‫‫כלי אוכל?‬
‫‫הבאתי גם צלחות, על כל מקרה. ‬
‫‫תחזיר הכול נקי. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫בואי לשבת. ‬
‫‫זה לא הרבה, אבל תאכלי כל עוד זה חם. ‬
‫‫אתה קנית את כל זה?‬
‫‫לא קניתי. אספתי. ‬
‫‫מה?‬
‫‫אל תדאגי. האוכל לא מלוכלך. ‬
‫‫אפשר לאסוף שאריות מוקדם בבוקר, ‬
‫‫בשוק שליד התחנה הצפונית. ‬
‫‫אני אוסף משם שאריות בכל יום. ‬
‫‫אני צריכה ללכת. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫אתה לא חייב ללוות אותי. ‬
‫‫זה בסדר. חשוך בחוץ. ‬
‫‫מה זה?‬
‫‫עכשיו תשע בלילה. ‬
‫‫מחלקים פה תה בלילה, ‬ ‫‫כי רוב אלה שגרים כאן הם סינים. ‬
‫‫אז קח את התה. ‬
‫‫רגע. חכי. ‬
‫‫אם יגלו שיש לי אורחת, יהיו לי צרות. ‬
‫‫מה נעשה?‬
‫‫זה מספיק. ‬
‫‫בסדר, תיכנסי פנימה. ‬
‫‫חכי. ‬
‫‫איפה הכפרי שבחדר הזה?‬
‫‫הוא הלך לישון מוקדם!‬
‫‫אי אפשר לישון עם הרעש הזה. ‬
‫‫אל תרעיש כל כך!‬
‫‫האישה הארורה הזאת…‬
‫‫ההקלטה מתחילה עכשיו. ‬
‫‫התמונה הזאת צולמה בשנת 1997. ‬
‫‫אימא שלי נסעה לפיונגיאנג, כחלק ממשלחת, ‬
‫‫לכבוד חג העבודה. ‬
‫‫אנחנו מופיעים כאן ביחד, ‬
‫‫בכיכר קים איל-סונג. ‬
‫‫התמונה הזאת תוגש כראיה. ‬
‫‫היא תיסרק ותוחזר לך. ‬
‫‫פנינו אל בית החולים "צ'ונשים" ביאנג'י, ‬
‫‫שהזכרת בריאיון הראשון שלך. ‬
‫‫הם אמרו לנו שהם לא קונים או מוכרים‬
‫‫גופות של בני אדם בשום פנים ואופן. ‬
‫‫אלו עסקאות שעושים מתחת לשולחן. ‬
‫‫שום בית חולים לא יודה בזה. ‬
‫‫אז אתה חייב להוכיח את הלאום שלך בדרך אחרת. ‬
‫‫נכון לעכשיו, אנחנו לא יכולים‬ ‫‫לוודא שאתה באמת מצפון קוריאה. ‬
‫‫תעשו לי טובה!‬
‫‫סיפרתי לכם הכול. ‬
‫‫אתם אומרים שהמצאתי הכול?‬
‫‫למרבה הצער, העדות הראשונית שלך, ‬ ‫‫על מכירת גופתה של אימך, ‬
‫‫היא קשה להוכחה. ‬
‫‫בנוסף לכך קשה להוכיח‬
‫‫שאתה עריק מקוריאה הצפונית. ‬
‫‫אם שתי התמונות שהגשת לא יתקבלו כראיות, ‬
‫‫אתה תגורש לסין, מר לו. ‬
‫‫אני אגורש?‬
‫‫נשאר שומן על הבשר. תחתוך אותו כמו שצריך. ‬
‫‫חברה, ‬
‫‫איך את יודעת שאני מצפון קוריאה?‬
‫‫זה ברור, לפי איך שאתה מדבר. ‬
‫‫קוריאנים מצפון מזרח סין לא מדברים כמוך. ‬
‫‫החברה סון-ג'ו…‬
‫‫לא חשוב. ‬
‫‫סיים את המשפט. ‬
‫‫תגיד את זה כבר. ‬
‫‫קדימה, קיוואן. ‬
‫‫אולי את מוכנה לערוב לי בכמה דברים?‬
‫‫אני צריך מישהו לצידי בבית המשפט. ‬
‫‫בטח, זאת לא בעיה. ‬
‫‫באמת?‬
‫‫את רצינית?‬
‫‫כן. ‬
‫‫הניתוח של הקטנה שלי יהיה ממש בקרוב. ‬
‫‫אני צריכה קארמה טובה. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫אם אשיג תעודת פליט, זה יהיה רק בזכותך. ‬
‫‫אם אתה כל כך אסיר תודה, ‬ ‫‫תקנה לי דגים אחר כך. ‬
‫‫אחרי כל הבשר הזה, ‬ ‫‫בא לי לאכול משהו עם טעם של דג. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫הבירה שלי!‬ ‫‫-סליחה. ‬
‫‫מה עשית לבירה שלי?‬
‫‫בגללו הפלתי את הבירה שלי!‬
‫‫מי אתה חושב שאתה?‬
‫‫אין כסף!‬
‫‫תסתלק מפה. ‬
‫‫לך הביתה!‬
‫‫תשלם לי על הבירה. תשלם לי!‬
‫‫עוף מפה!‬
‫‫כאן!‬
‫‫הצילו!‬ ‫‫-כאן!‬
‫‫אנחנו כאן! עוף מפה!‬
‫‫כאן!‬
‫‫ראיתם את זה? הוא תקף את בעלי!‬
‫‫הצילו!‬
‫‫בבקשה, תעזרו לי!‬
‫‫שמישהו יזמין אמבולנס!‬
‫‫אמרתי לך שאני לא אבוא. תפסיק להתקשר אליי. ‬
‫‫מארי, ‬
‫‫את המלצת על מישהו ל"אילסים"?‬
‫‫למה אתה שואל?‬
‫‫הוא זינק על בעלי ותקף אותו. ‬
‫‫הבא בתור. ‬
‫‫לו קיוואן, נעצר אתמול בערב על תקיפה. ‬ ‫‫-את קרובה או עורכת דין?‬
‫‫לא. ‬ ‫‫-אז לא תוכלי לבקר אותו. ‬
‫‫בבקשה, זה יהיה קצר. ‬
‫‫אי אפשר. ‬
‫‫מה יקרה לו?‬ ‫‫-אם הוא לא יגיש ערעור תוך שלושה ימים, ‬
‫‫הוא יגורש למדינה שממנה הגיע. ‬
‫‫הוא יכול גם לבקש שחרור בערבות. ‬
‫‫לעזאזל. ‬ ‫‫-תירגעי, גברתי. ‬
‫‫זאת תחנת משטרה. ‬
‫‫אתה רציני?‬
‫‫נראה לך שזאת בדיחה?‬
‫‫תירגעי, גברתי. ‬ ‫‫-לא סיימתי!‬
‫‫לגרש אותו זה לשלוח אותו אל מותו. ‬
‫‫ברור לך? לדעתך זה לא רציני? זה בסדר מצידך?‬
‫‫מארי. ‬
‫‫לך מפה. אני עסוקה. ‬
‫‫זה עורך דין שאני מכיר. ‬
‫‫- מארק לי, עורך דין -‬
‫‫שמעתי שאתה עדיין בתהליך למעמד של פליט. ‬
‫‫הוא אמור להיות מסוגל לעזור לך. ‬
‫‫תודה רבה, אדוני. ‬
‫‫אז…‬
‫‫אני רוצה לבקש ממך טובה. ‬
‫‫כן, אדוני. ‬
‫‫הבת שלי…‬
‫‫היא לא יציבה‬ ‫‫ועלולה לעבור התמוטטות בכל רגע. ‬
‫‫היא זקוקה לאנשים אמינים סביבה, ‬
‫‫לא למישהו חסר יציבות כמותה. ‬
‫‫אדוני, אני…‬ ‫‫-אני לא רוצה שתיפגש איתה. ‬
‫‫יש לך בכלל זמן למשהו‬
‫‫חוץ מאשר לנסות להתפרנס במדינה הזאת?‬
‫‫מר לו. ‬
‫‫מר לי. ‬
‫‫אתה מוכן?‬
‫‫כן. ‬ ‫‫-בוא ניכנס. ‬
‫‫- בית המשפט של בריסל -‬
‫‫חודשיים לאחר הריאיון הראשון שלו, ‬ ‫‫מר לו מסר באופן מדויק מידע‬
‫‫שרק אזרח של קוריאה הצפונית היה יודע. ‬
‫‫אבל הבקשה שלו סורבה באופן תמוה, ‬
‫‫בגלל היעדר ראיות, לכאורה. ‬
‫‫בבקשה, השיבו בקשר להיעדר הראיות לכאורה. ‬
‫‫בית החולים שמר לו קיוואן‬ ‫‫מכר לו את גופתה של אימו, לכאורה, ‬
‫‫הכחיש שעסקה כזאת התקיימה. ‬
‫‫ניתחנו את התמונות שהוא מסר‬
‫‫והן אכן צולמו בפיונגיאנג, ‬
‫‫אבל ייתכן שהם צילמו שם‬ ‫‫את התמונות ההן כתיירים מסין. ‬
‫‫לכן אנחנו קובעים שהראיות שהוגשו‬
‫‫אינן מספיקות כדי לאשר‬ ‫‫שהלאום של מר לו הוא אכן קוריאה הצפונית. ‬
‫‫בנוסף, מר לו קיוואן טען שחי ביאנג'י‬
‫‫לאחר שערק מקוריאה הצפונית. ‬
‫‫בחקירתנו לא הצלחנו לאשר את המידע הזה. ‬
‫‫העדים נמצאים כאן?‬
‫‫קורות החיים שמר לו קיוואן הגיש‬
‫‫כללו שם ולאום סיניים. ‬
‫‫לא הייתה לי סיבה לחשוב אחרת‬
‫‫והצגתי אותו במפעל כסיני. ‬
‫‫האם מר לו קיוואן עצמו‬ ‫‫אמר שהוא סיני ממוצא קוריאני?‬
‫‫כן, זה בהחלט מה שהוא אמר. ‬
‫‫אדוני!‬
‫‫שקט. ‬
‫‫סדר בבית המשפט. ‬ ‫‫-אני מתנצל. ‬
‫‫מר לו. ‬
‫‫גברת קים סון-ג'ו. ‬
‫‫עלי לדוכן העדים, בבקשה. ‬
‫‫גברת קים סון-ג'ו, ‬ ‫‫את עבדת ביחד עם מר לו קיוואן. ‬
‫‫האם היית מודעת לכך שמר לו קיוואן‬
‫‫ביקש מעמד של פליט כעריק מקוריאה הצפונית?‬
‫‫כן, הייתי מודעת לכך. ‬
‫‫ראיתי המון מקרים‬ ‫‫של סינים ממוצא קוריאני, כמוני, ‬
‫‫שמדברים גם סינית‬ ‫‫וגם קוריאנית, שמבקשים מעמד של פליט‬
‫‫ומתחזים לעריקים מקוריאה הצפונית‬ ‫‫כדי לקבל מענקי קליטה. ‬
‫‫הנחתי שגם לו קיוואן עשה כך. ‬
‫‫האם העדה יודעת‬ ‫‫את שמו הסיני של מר לו קיוואן?‬
‫‫צ'וי ריוק-מיונג. ‬ ‫‫"צ'וי לימינג", במבטא סיני. ‬
‫‫צ'וי ריוק-מיונג. ‬
‫‫זה לא השם שלי. ‬
‫‫למה עשית לי את זה?‬
‫‫תגידי לי, חברה. ‬
‫‫אני צריך לדעת למה. ‬
‫‫את אמרת שאפשר לראות‬
‫‫שאני מקוריאה הצפונית לפי איך שאני מדבר. ‬
‫‫תגידי לי, חברה. ‬
‫‫תגידי משהו. ‬
‫‫מה אתה עושה?‬ ‫‫-חברה. ‬
‫‫קיוואן!‬
‫‫חברה!‬
‫‫למה…‬
‫‫למה עשית לי את זה?‬
‫‫קיוואן…‬
‫‫תעזוב את זה, קיוואן. היד שלך…‬
‫‫שכחת כאן משהו?‬
‫‫לא. ‬
‫‫אני רק…‬
‫‫אל תבוא לכאן אם לא הוזמנת. ‬
‫‫תתכונני לתחרות הבאה שלך. ‬
‫‫גרד יעדכן אותי בקשר להשקעה כשיגיע. ‬
‫‫זה כל מה שבאת לומר לי?‬
‫‫מאמן צריך לנהל את הספורטאית שלו. ‬ ‫‫-אתה כאן כדי לרגל אחריי?‬
‫‫אמרתי לך שהפסקתי עם זה. ‬
‫‫אני מסתדרת בלי זה. ‬ ‫‫-לא הסתדרת בפעם הקודמת. ‬
‫‫העריק ההוא. ‬ ‫‫מצידי תזדייני איתו גם עשר פעמים ביום, ‬
‫‫אבל אל תיעלמי לי. ‬ ‫‫תהיי זמינה! זה כל מה שאני מבקש. ‬
‫‫הבנת?‬
‫‫- חינם -‬
‫‫גרד הימר עלייך בשלושה מיליון אירו. ‬
‫‫אם נצליח להכפיל את זה, ‬ ‫‫נשלם חצי מהחוב שלנו. ‬
‫‫דאגתי לזה שננצח. ‬
‫‫את לא יכולה להפסיד. ‬
‫‫פשוט תיהני לך שם. ‬
‫‫הן ממש צמודות!‬
‫‫הירייה האחרונה של קלואי!‬
‫‫- קלואי: 8.2 -‬
‫‫- מארי: 0 -‬
‫‫- המנצחת: קלואי -‬
‫‫היא החטיאה לגמרי!‬
‫‫זה אסון! מה קרה?‬
‫‫בגלל הטעות המזעזעת הזאת, קלואי מנצחת!‬
‫‫תירגעו, אנשים. ‬
‫‫לאן נראה לך שאת הולכת?‬
‫‫אני צריכה להיות במקום אחר. ‬
‫‫את לא יכולה לעשות שום דבר בלעדיי. שום דבר!‬
‫‫לא. ‬
‫‫אתה טועה. ‬
‫‫לעזאזל!‬
‫‫קיוואן. ‬
‫‫תקשיב לי, קיוואן. בבקשה!‬
‫‫מישהו מסוכנות הפליטים‬ ‫‫בא ל"אילסים" לפני הדיון שלך. ‬
‫‫הוא אמר שאם המסמכים‬ ‫‫שלך מזויפים, הם יסגרו את המפעל. ‬
‫‫מר קים החליט‬ ‫‫להציג אותך בתור סיני ממוצא קוריאני. ‬
‫‫הוא אמר שאם לא אעיד נגדך, ‬ ‫‫הוא לא יאריך את היתר השהייה שלי. ‬
‫‫לא הייתה לי ברירה. ‬ ‫‫אני חייבת לשלם על הניתוח של הקטנה שלי. ‬
‫‫אבל המנוול הזה לא קיים את הבטחתו. ‬ ‫‫-מה את רוצה שאגיד?‬
‫‫אני אמור לרחם עלייך?‬
‫‫לא, זה לא זה!‬
‫‫רציתי רק להתנצל. ‬
‫‫תפסו אותי בלי היתר בתוקף, אז אני אגורש. ‬
‫‫אני נוסעת לסין, לבקר את הילדים שלי. ‬
‫‫כנראה לא אחזור למדינה הזאת. ‬
‫‫לכן עצרתי לבקר אותך בדרך. ‬
‫‫אני ממש מצטערת, ‬
‫‫החבר לו קיוואן. ‬
‫‫ארגון של עריקים‬ ‫‫מצפון קוריאה בבריטניה הסכים לתמוך בך. ‬
‫‫הם אמרו שיגישו הצהרה‬ ‫‫ויהיו נוכחים בדיון שלך. ‬
‫‫זה יועיל לאמינותה של העדות שלך. ‬
‫‫אנחנו צריכים להיאבק עד הסוף, כן?‬
‫‫כן. ‬
‫‫אתה רוצה לשתות משהו? מיץ, או קפה?‬
‫‫כן, בבקשה. ‬
‫‫- טקס אזכרה, לי ג'ונג-ג'ו -‬
‫‫- בתה: לי מארי -‬
‫‫למה באת לכאן?‬
‫‫נודע לי על האירוע ונראה לי הולם לבקר. ‬
‫‫אני אעזור בכל דרך שאוכל, אדוני. ‬
‫‫חלפו כבר שלוש שנים מאז שאשתי הלכה לעולמה. ‬
‫‫נראה שזה יהיה טקס האזכרה האחרון. ‬
‫‫החל מהשנה הבאה, רק המשפחה שלנו תתאסף…‬
‫‫לזכרה של אשתי. ‬
‫‫מארי. ‬
‫‫איזה קהל עצום. ‬
‫‫מארי. ‬
‫‫אני מבינה. ‬
‫‫כולכם באתם כדי לדבר‬ ‫‫על בן אדם מת בזמן שאתם בולסים. ‬
‫‫בשביל מה?‬
‫‫פשוט תתאבלו לבדכם. למה לעשות מסיבה לזכרה?‬
‫‫למה?‬
‫‫אתה פוחד שאם לא תעשה‬ ‫‫את הדברים האלה, אנשים יאשימו אותך?‬
‫‫תפסיקי. ‬
‫‫להפסיק?‬
‫‫להפסיק מה?‬
‫‫בבקשה! פשוט תפסיקי!‬
‫‫במשך כל היום אני חושבת‬ ‫‫רק איך להרוס את החיים שלי עוד יותר. ‬
‫‫תניחי את זה. ‬ ‫‫-אם לא הייתי עושה את זה…‬
‫‫כבר הייתי מתה מזמן. אתה יודע את זה?‬
‫‫בסדר. תניחי את זה. ‬
‫‫אז תפסיק, לעזאזל!‬
‫‫תפסיק להגיד לי איך לחיות את החיים שלי. ‬
‫‫אתה מבין?‬
‫‫מארי, תפתחי את הדלת!‬
‫‫מארי!‬
‫‫מי זה?‬
‫‫אה? מה קורה?‬
‫‫מתי הגעת הנה?‬
‫‫מה אתה עושה?‬
‫‫אתה משוגע?‬
‫‫מארי. ‬
‫‫תני לי את זה. ‬ ‫‫-תעזוב אותי. תעזוב!‬
‫‫לעזאזל. ‬
‫‫מה אתה עושה? מי אתה חושב שאתה?‬
‫‫מארי!‬
‫‫את מנסה להתאבד?‬
‫‫לא. ‬
‫‫אם אמות, אני לא אוכל לעשות סמים. ‬
‫‫למה לי למות, כשזה כל כך טוב?‬
‫‫אם אתה רוצה למות, ‬
‫‫תתכבד. ‬
‫‫תן לי את זה!‬
‫‫תן לי את זה. ‬
‫‫היי, לו קיוואן. ‬
‫‫היי!‬
‫‫מה יש לך? תירק את זה!‬
‫‫היי!‬
‫‫נו כבר, תירק את זה!‬
‫‫תירק את זה!‬
‫‫נו כבר! תירק את זה!‬
‫‫ניקי, תפתחי!‬
‫‫תפתחי!‬
‫‫ניקי!‬
‫‫מהר. תני לי את זה. ‬
‫‫תני לי את זה! מהר!‬
‫‫בבקשה. ‬
‫‫לו קיוואן. ‬
‫‫אתה שומע אותי?‬
‫‫את משהו. ‬
‫‫את באמת משהו. ‬
‫‫מה כל כך טוב…‬
‫‫בדבר הזה?‬
‫‫אתה יודע שכמעט הלך עליך?‬
‫‫אני מצטערת. ‬
‫‫אתה שונא אותי, נכון?‬
‫‫כי העפתי אותך בלילה ההוא. ‬
‫‫את צועקת הרבה, ‬
‫‫אבל את לא בן אדם רע. ‬
‫‫הנחתי שהייתה לך סיבה טובה. ‬
‫‫מארי. ‬
‫‫אם תעשי סמים שוב…‬
‫‫אני אעשה אותו דבר, שוב ושוב. ‬
‫‫אם אי פעם תנסי להרוס את עצמך שוב, ‬
‫‫אני אעשה הכול כדי להציל אותך…‬
‫‫גם אם אצטרך לזנק לתוך בור של אש. ‬
‫‫הבנת?‬
‫‫מה זה?‬
‫‫זה פרח שאימא שלי אהבה. ‬
‫‫אני מבין. ‬
‫‫הוא יפה. ‬
‫‫מה קרה כאן?‬
‫‫כשהסתתרתי בינביאן, ‬ ‫‫אחרי שעזבתי את קוריאה הצפונית, ‬
‫‫תמיד החזקתי להב של סכין גילוח בשרוול. ‬
‫‫למה?‬
‫‫החלטנו שאם המשטרה הסינית תתפוס אותנו, ‬
‫‫עדיף לנו לחתוך‬ ‫‫את הוורידים מאשר שיגרשו אותנו. ‬
‫‫לאימא שלי ולי יש צלקות זהות‬ ‫‫בפרקי הידיים השמאליים שלנו, ‬
‫‫כי הלהבים היו עלינו תמיד. ‬
‫‫מארי, ‬
‫‫את יודעת…‬
‫‫השתתפתי בקטטה שהייתי יכול להתעלם ממנה‬
‫‫ולכן המשטרה חיפשה אותי. ‬
‫‫בגלל זה…‬
‫‫אימא שלי נאלצה לתמוך בי בזמן שהסתתרתי. ‬
‫‫אז בעיקרון…‬
‫‫אימא שלי מתה בגללי. ‬
‫‫האם מישהו כמוני…‬
‫‫ראוי לאושר בכלל?‬
‫‫גם אני לא ראויה לאושר. ‬
‫‫אבל…‬
‫‫יש לנו המון אושר כרגע. ‬
‫‫למרות שאנחנו לא ראויים לו, ‬
‫‫קיבלנו אותו כבר. ‬
‫‫מארי, זה…‬
‫‫זה לא מפונפן מדי?‬
‫‫מותר לך להיות מפונפן…‬
‫‫כמו שאר האנשים פה. ‬
‫‫חתיך. ‬
‫‫אל תעשי את זה. ‬ ‫‫-נו, בחייך…‬
‫‫כעת נשק אותי. ‬ ‫‫-מר לו. ‬
‫‫מר לי. ‬
‫‫זה הגיע מיאנג'י. ‬
‫‫אני מבין. ‬ ‫‫-כדאי שתקרא את זה. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫תסלחו לי. ‬
‫‫אני…‬
‫‫- קים סון-ג'ו -‬
‫‫פתח את זה. ‬
‫‫בימים האחרונים עברתי‬ ‫‫בכל מערכת עיתון ביאנג'י. ‬
‫‫ביקשתי מהם את העיתונים‬ ‫‫שפורסמו בחורף שעבר ולקחתי אותם הביתה. ‬
‫‫האצבעות של הילדים שלי שחורות, ‬ ‫‫כי הם מדפדפים בהם במשך כל היום. ‬
‫‫את הכתבה הזאת מצאה הקטנה הקירחת שלי, ‬
‫‫שרק בזמן האחרון למדה לקרוא. ‬
‫‫ידעתי מייד שהיא נכתבה עליכם. ‬
‫‫- עריקה מצפון קוריאה נהרגה מפגיעת משאית -‬
‫‫החבר לו קיוואן, ‬
‫‫לא אבקש ממך לסלוח בתמורה על מה שעשיתי. ‬
‫‫אני מקווה רק שתחיה בכבוד, עם שמך האמיתי, ‬
‫‫כמו שאימא שלך אמרה לך לעשות. ‬
‫‫תישארו כאן. ‬ ‫‫-בסדר. ‬
‫‫גברת גי-סון. ‬
‫‫שלום, מר לי. ‬
‫‫שלומך טוב?‬ ‫‫-כן. ‬
‫‫טוב לראות אותך. ‬ ‫‫-שלום. ‬
‫‫תודה שבאתם. ‬ ‫‫-בשמחה. ‬
‫‫זה מר לו קיוואן. ‬
‫‫חי נפשי. ‬
‫‫קראתי את כל הגיליונות‬ ‫‫של העיתון שלך, גברת גי-סון. ‬
‫‫את הקשקושים האלה? חי נפשי. ‬
‫‫ממש לא. בכיתי הרבה‬ ‫‫בזמן שקראתי את המילים שלך. ‬
‫‫אני כותבת כדי לגרום אושר. ‬
‫‫בואי למשרד מייד. ‬
‫‫אני עסוקה. ‬
‫‫תסתמי את הפה שלך. ‬ ‫‫יש לך מושג כמה כסף הפסדתי בתחרות בגללך?‬
‫‫באמת חשבת שאתן לך ללכת?‬
‫‫זאת ההזדמנות האחרונה שלך. ‬
‫‫בואי הנה מייד!‬
‫‫אחרת אני אעשה לחבר היקר שלך חור בראש. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫עבר עליך הרבה. ‬
‫‫תסלחו לי, בבקשה. ‬
‫‫אני מצטערת. אני חייבת לעבור בבית שלי. ‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫שכחתי שקבעתי עם השרברב היום. ‬
‫‫הוא מחכה לי בחוץ. ‬ ‫‫-אני מבין. ‬
‫‫אני אחזור לפני סוף הדיון, ‬ ‫‫אז תחזיק מעמד, טוב?‬
‫‫בסדר. תחזרי מהר. ‬
‫‫בסדר. להתראות. ‬
‫‫כעת נתחיל בדיון השני‬
‫‫בתיק של ממלכת בלגיה נגד מר לו קיוואן. ‬
‫‫הכתבה הזאת פורסמה ב"יאנג'י דיילי"‬
‫‫ב-5 בדצמבר אשתקד. ‬
‫‫היא מסקרת את מותה של עריקה מצפון קוריאה‬
‫‫בתאונת דרכים. ‬
‫‫הכתבה שמתארת את התאונה תואמת להצהרה‬
‫‫שמר לו מסר בריאיון הראשון שלו. ‬
‫‫מר לו מסר תמונה של אימו, ‬ ‫‫שתואמת לתמונה שבכתבה. ‬
‫‫מר לו קיוואן, עלה לדוכן העדים. ‬
‫‫קוראים לי לו קיוואן. ‬
‫‫אל תיגע בי. ‬
‫‫תגיד לי את התנאים‬ ‫‫לתחרות הבאה שלך ואכין את הבחורה שלי. ‬
‫‫מה קורה כאן?‬
‫‫אין צורך. ‬
‫‫למה אתה מתכוון?‬ ‫‫-הבחורה שלך. ‬
‫‫אני לא רוצה אותה רק לעונה אחת. ‬
‫‫תן לי אותה תמורת החוב שלך. ‬
‫‫היא ירתה לאפס בכוונה ואתה נדפקת. ‬
‫‫חבל לבזבז אותה במקום קטן כמו זה. ‬
‫‫אתה לא בליגה שלה. ‬
‫‫זה יועיל גם לה. ‬
‫‫דבר אליי, סיריל. ‬
‫‫בן זונה. ‬
‫‫איך אתה מעז?‬
‫‫מר לו קיוואן הגיש בקשה‬ ‫‫למעמד של פליט בדצמבר שעבר, ‬
‫‫כעריק מצפון קוריאה. ‬
‫‫אז, חודש אחד לאחר מכן, ‬ ‫‫הוא מצא עבודה כבעל לאום סיני. ‬
‫‫ההוכחה לכך כתובה‬ ‫‫בעמוד מספר שלוש בתיק שלו. יתר על כן…‬
‫‫אדוני. שב, בבקשה. ‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫אני חייב ללכת. ‬
‫‫אני מצטער. ‬
‫‫אדוני, בבקשה. חזור לכיסא שלך. ‬
‫‫קח את הכסף מהכספת ותישאר ערני. ‬
‫‫כל השאר יגיעו הנה. ‬ ‫‫-ברור. ‬
‫‫בואי נזדרז, מארי. ‬
‫‫שנינו צריכים לצאת מהמדינה. ‬
‫‫על מה אתה מדבר?‬
‫‫את לא מבינה?‬
‫‫את הספורטאית שלי. ‬
‫‫הם רואים גם בך מטרה. ‬
‫‫את רוצה להיות שפחה של גרד, ‬
‫‫או לשלם את החוב שלך לצידי?‬
‫‫סיריל. ‬
‫‫למה עשית את זה?‬
‫‫למה?‬
‫‫כי…‬
‫‫יצרתי קשר עם ההולנדים. ‬
‫‫גם הם רואים בגרד אויב. ‬
‫‫הם שונאים אותו. ‬ ‫‫הם הציעו לנו מקום באמסטרדם. ‬
‫‫סוכנות הימורים משלנו. ‬
‫‫זאת יכולה להיות הזדמנות טובה בשבילנו. ‬
‫‫רק שלנו!‬
‫‫אתה מפלצת!‬
‫‫אני מפלצת?‬
‫‫העולם הדפוק הזה הפך אותי לכזה. ‬ ‫‫זה מה שאת רוצה שאגיד?‬
‫‫זה מה שאת רוצה לשמוע?‬
‫‫מארי!‬
‫‫חתיכת מזדיין!‬
‫‫תפסיק!‬
‫‫תעזוב אותו!‬
‫‫תפסיק!‬
‫‫מארי. ‬
‫‫תירי, מארי!‬
‫‫שלוש שניות, את זוכרת?‬
‫‫בואי נלך מפה. ‬
‫‫גרד מת. ‬
‫‫הבנתי. אני אמצא‬ ‫‫את הבחורה ואביא אותה לברלין. ‬
‫‫איפה הבחורה?‬
‫‫לכו תזדיינו. ‬
‫‫מארי. ‬
‫‫מה הם עשו?‬
‫‫תגידי לי. ‬
‫‫מארי. ‬
‫‫תקשיבי לי טוב. ‬
‫‫את חייבת לעזוב את המדינה. ‬
‫‫רק ככה…‬
‫‫תוכלי לברוח מהם. ‬
‫‫בואי נתקשר לאבא שלך. ‬
‫‫תזדקקי לדרכון שלך ולכסף. ‬
‫‫מה איתך?‬
‫‫אתה חייב לבוא איתי. ‬
‫‫בבקשה. ‬
‫‫אין לי זכות לחיות כאן…‬
‫‫אבל גם אין לי זכות לעזוב. ‬
‫‫את יודעת את זה. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫שוב הרסתי הכול. ‬
‫‫עד שהכול הסתדר בינינו סוף סוף…‬
‫‫לא הרסת הכול. ‬
‫‫אי אפשר לקחת מאיתנו את הזמן שלנו ביחד. ‬
‫‫אני יודעת שאולי תחשוב שזה טיפשי…‬
‫‫אבל הדבר הכי טוב שעשיתי‬ ‫‫אי פעם היה לגנוב את הארנק שלך. ‬
‫‫באותו שלב, ‬
‫‫כבר כמעט הרמתי ידיים. ‬
‫‫אבל רציתי לראות אותך עוד פעם אחת…‬
‫‫ולדבר איתך עוד פעם אחת…‬
‫‫וזה עזר לי להמשיך הלאה. ‬
‫‫כשאבא שלך…‬
‫‫אמר לי להפסיק להיפגש איתך…‬
‫‫זה שבר לי את הלב. ‬
‫‫לא הייתי מסוגל לדבר. ‬
‫‫אז אמרתי לעצמי…‬
‫‫שאהפוך למישהו…‬
‫‫שתוכלי להישען עליו. ‬
‫‫אני מבטיח שאעשה את זה…‬
‫‫ואז אמצא אותך. ‬
‫‫כשניפגש שוב…‬
‫‫אנחנו נחיה ביחד באושר. ‬
‫‫בואי נזוז. ‬
‫‫שב מאחורה. ‬
‫‫- נמל התעופה של בריסל -‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫לאן שלא תלכי, ‬ ‫‫תתקשרי אליי מייד כשתגיעי לשם. ‬
‫‫קיוואן. ‬
‫‫הוא נראה…‬
‫‫כמו בן אדם טוב. ‬
‫‫הבנתי את זה מאוחר מדי. ‬
‫‫אני מצטער. ‬
‫‫פעם נהגתי להעמיד פנים שאני לא שומעת…‬
‫‫את הפעמון שאימא הייתה קוראת לי איתו. ‬
‫‫נכון שלא רציתי שהיא תסבול, ‬
‫‫אבל גם…‬
‫‫רציתי שהיא פשוט תיעלם. ‬
‫‫רציתי את שני הדברים ביחד. ‬
‫‫ואימא בטח ידעה זאת. ‬
‫‫חשבתי שלכן היא…‬
‫‫עזבה אותי בצורה כזאת. ‬
‫‫למה לא הערת אותי?‬
‫‫פשוט…‬
‫‫תן לי ללכת. ‬
‫‫אני לא מסוגלת לדבר אפילו. ‬
‫‫אני רק שוכבת ומחכה לרגע שבו אמות. ‬
‫‫אני שונאת את זה. ‬
‫‫ג'ונג-ג'ו. ‬
‫‫אני לא יכולה…‬
‫‫להמשיך לעולל את זה לך ולמארי. ‬
‫‫וגם לא לי. ‬
‫‫בבקשה, תוודא שמארי לא תגלה לעולם…‬
‫‫שאימא שלה עזבה אותה…‬
‫‫ושאבא שלה הסכים לזה. ‬
‫‫כך, מארי שלנו…‬
‫‫לא תצטרך להרגיש אשמה…‬
‫‫על זה שהרשתה לאימא שלה למות. ‬
‫‫אני מצטערת שהתנתקתי לזמן רב כל כך, אבא. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫את מוכנה?‬
‫‫בואי נזוז. ‬
‫‫אל תדאגי לנו. ‬
‫‫תדאגי רק לעצמך, בסדר?‬
‫‫למה את בוכה?‬
‫‫זה לא משהו שצריך לבכות בגללו. ‬
‫‫אנחנו…‬
‫‫אפילו לא הצטלמנו ביחד אף פעם. ‬
‫‫יש כל כך הרבה מקומות שלא היינו בהם…‬
‫‫וכל כך הרבה דברים שלא עשינו. ‬
‫‫מארי. ‬
‫‫כן?‬
‫‫את ואני, ‬
‫‫נלך למדגסקר. ‬
‫‫תסתכלי…‬
‫‫לשם. ‬
‫‫את ואני‬
‫‫ניסע לשם‬
‫‫ונראה את העצים המוזרים האלה. ‬
‫‫ואז…‬
‫‫ניסע ליוון, למרוקו ולטורקיה. ‬
‫‫אנחנו…‬
‫‫נלך ביחד לכל פינה בעולם, ‬
‫‫עד שסוליות הנעליים שלנו יישחקו. ‬
‫‫בסדר?‬
‫‫איך אוכל לתת לך ללכת כשאת בוכה ככה?‬
‫‫אני אוהבת אותך. ‬
‫‫את צריכה ללכת. ‬
‫‫- שנה לאחר מכן -‬
‫‫- מלו קיוואן -‬
‫‫הצלחתי לעשות כל מה שעשיתי‬
‫‫כי הבטחתי לעצמי שאצליח להתגבר‬ ‫‫על כל מה שהמדינה הזאת תעולל לי. ‬
‫‫התאמצתי מאוד כדי להשיג‬ ‫‫את הזכות לחיות במדינה הזאת. ‬
‫‫והצלחתי להשיג את הזכות הבסיסית הזאת. ‬
‫‫אבל עכשיו אני מבין‬
‫‫שברגע שבו אעשה‬ ‫‫אפילו צעד אחד מחוץ למדינה הזאת…‬
‫‫הזכות הזאת תיעלם. ‬
‫‫קיוואן, ‬
‫‫מאז שהיית קטן, הצבע הכחול התאים לך. ‬
‫‫אתה נראה ממש טוב. ‬
‫‫האם אוכל לעבור את כל זה שוב, ‬
‫‫כאילו שאני בונה ארמונות בחול?‬
‫‫שאלתי את עצמי מאות פעמים. ‬
‫‫והתשובה שלי‬
‫‫היא שאעשה זאת‬
‫‫שוב בשמחה. ‬
‫‫אפשר לראות תעודה מזהה?‬
‫‫- אשרת תושבות, לו קיוואן -‬
‫‫תודה. ‬
‫‫אתה רוצה כרטיס הלוך ושוב?‬
‫‫לא. ‬
‫‫כיוון אחד, בבקשה. ‬
‫‫לבסוף הבנתי‬
‫‫שהדבר שהשתוקקתי לו באמת‬
‫‫לא היה הזכות לחיות במדינה הזאת, ‬
‫‫אלא הזכות לעזוב אותה. ‬
‫‫- קוראים לי לו קיוואן -‬
‫‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬