EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Serien bygger på virkelige hændelser. Visse personer, navne, virksomheder,
hændelser og steder er opdigtede af hensyn til dramatiseringen.
Ligheder med navne, personligheder eller en persons baggrund
er tilfældige og utilsigtede.
Magisk realisme defineres som det, der sker, når en yderst detaljeret,
realistisk situation invaderes af noget,
der er for underligt til, at man kan tro det.
Der er en grund til, at magisk realisme har sine rødder i Colombia.
I vore dage kan den amerikanske regering aflytte alt, du siger.
De ved, hvor du er, hvem du taler med,
og de ved helt sikkert, hvem du knalder med.
Tænder du en mobil eller computer, er du afsløret.
Men så let var det ikke i Colombia i 1989.
For det første var der intet internet.
Ingen mobiler.
Deres bedste bud var satellittelefoner,
og for at aflytte en satellittelefon skulle man flyve direkte hen over den.
Desuden var det kun de stinkende rige, der havde satellittelefoner.
Jordbesiddere, politikere...
Og heldigvis for os var narkobaronerne rigere end dem alle.
Hvad så, Lizard?
Vi skal ud i aften.
Og når man fik et signal, vidste man ikke, hvem man lyttede til.
Derfor udviklede USA's regering dengang software,
der kunne identificere de mistænktes stemmer.
Jeg har Poison på 400 til 1700 megahertz.
Og nej, der var heller ingen gps.
Hammer, hold dig klar.
Når vi fandt en mistænkt, skulle vedkommende stadig lokaliseres.
Så vi måtte pejle deres signaler via agenter i felten.
Han er i Modelia. På den vestlige side.
Hawkeye, hvad siger du til det?
Kan du være mere specifik? Politiet står klar til at gribe ind.
La Dispensaria.
Jeg har et bord klar.
Kom ved midnatstid.
Poison vidste det ikke selv, men han havde lige skaffet sig en date.
Nej til Hammer. Det røvhul har lige fortalt os, hvor han skal hen.
Hammer, træk dig.
Hvem serverer vi det for? DEA?
-Ja. Lad os servere det for Javier Peña. -Peña er en røv.
-Jeg siger det til den anden. -Fint.
"Den anden" betød mig.
Jeg hedder Steve Murphy. Jeg arbejder for USA's Drug Enforcement Agency.
Som I kan se, er jeg dybt involveret i Colombia.
Hallo?
Poison tager til La Dispensaria.
Forstået.
Han skal mødes med Lizard og de andre ved midnat i aften.
Ja.
Jeg ville rigtig gerne selv være taget ud efter Poison.
men DEA er underlagt visse begrænsninger i et andet land.
Så jeg gjorde, hvad I ville gøre... Jeg ringede til strisserne.
Hallo?
La Dispensaria?
Godt.
Gæt, hvem det var.
Din partner.
Han har lige serveret en rigtig lækkerbisken.
Poison.
Ved han, hvordan jeg gør?
Ja.
Han er ikke noget fjols.
Jeg må videre.
Hænger jeg så på regningen?
Nærige stodder.
Hvis du gerne vil vide det, er det her røvhullet:
Javier Peña, min partner.
Og det er oberst Carrillo, leder af Bloque de Búsqueda,
der er den enhed, vi var med til at oprette for at fange skurkene.
Han havde godt nok ikke meget tilovers for narkobaronerne.
Fest i Zona Rosa. Der kommer alle.
Især de lokale lejemordere.
Colombianerne kalder dem sicarios.
-Hvad så? -Hej.
Lad os gå ind og more os.
Poison var en af de bedste.
En bindegal skiderik, der havde nakket masser af mennesker
Sikkert hundredvis.
Misforstå mig ikke...
Jeg havde sendt Carrillo alligevel.
Jeg har heller ikke meget tilovers for narkobaronerne.
Så er det nu!
Vi stopper på 14th og skal rundt om hjørnet.
Riano, Trujillo, foran sammen med mig.
Galvis og Silva, I danner bagtrop.
Er I med? Vi giver den hele armen.
Vi dræber alle røvhullerne, okay?
Det er fint nok, hvis du synes, blodbadet er min skyld.
Ja, jeg satte det hele i værk.
Men vent lige med at udråbe mig til skurken.
Kære medborgere...
Se bare Richard Nixon.
Folk glemmer det, men 47 mio. amerikanere stemte på Nixon.
Vi troede, han var en af de gode.
Og Nixon troede, Chiles general Pinochet var en af de gode,
fordi han hadede kommunister.
Så vi hjalp Pinochet til magten.
Derefter dræbte Pinochet tusindvis af mennesker.
Så han var nok ikke så god alligevel.
Men nogle gange gør skurkene noget, der er godt.
Ingen ved det, men i 1973 var Chile på vej til at blive
verdens største center for produktion og eksport af kokain.
Hvor mange gange skal jeg sige, at du fandeme ikke skal spilde syren?
Der var ørkener at gemme laboratorierne i og masser af ubevogtede kyststrækninger,
så de kunne sende det hele nordpå.
Spilder man penge, er man ikke produktiv! Kom nu!
Hænderne op! Alle ned på knæ!
Men Pinochet ødelagde festen.
Hvad fanden sker der her?
Han lukkede 33 laboratorier og anholdt 346 narkohandlere.
Og da det jo var Pinochet...
...fik han hele banden likvideret.
Man siger, at når en atomkrig udsletter hele verden,
så overlever kun kakerlakkerne.
Det havde de nok ret i.
Kuglerne ramte ikke Mateo Moreno, også kaldet "kakerlakken".
Og han var kløgtig nok til at spille død.
Han blev ikke dræbt den dag.
I stedet vandt han sgu i lotto.
Kakerlakken havde stjålet fra sine overordnede i månedsvis.
Nu var han alene i verden med det perfekte produkt.
Et produkt, der skabte sin egen efterspørgsel.
Du kan godt pakke. Vi skal ud af landet.
Pinochet nakker fandeme hele verden.
Men du er ikke kommunist!
Nej, jeg er noget, der er meget værre.
Jeg er smugler.
-Smugler? -Ja, narkosmugler.
Dengang var vi ved at opdage følgerne af kokain for vores hjerner.
Vi vidste ikke meget, men vi vidste, at det var pissestærke sager.
...det vil give os bedre resultater, okay?
Kokain overtager nydelsescenteret i hjernen.
En rotte ville vælge kokain frem for mad og vand.
Den ville vælge kokain frem for søvn og sex. Frem for selve livet.
Menneskets hjerne er ikke helt den samme som en gnavers.
Medmindre vi taler om kokain.
Kakerlakken vidste, han havde det perfekte produkt.
Han skulle bare smugle det til de rigtige markeder.
Og verdens bedste smuglere fandtes i Colombia.
VELKOMMEN TIL COLOMBIA
Ligesom Guldlok havde han tre valg.
Og hør efter, for alle tre er vigtige for vores historie.
Ochoa-brødrene: Jorge. Det er Fabio til hest.
En typisk smuglerfamilie fra Colombia.
De var kloge og rige, men kakerlakken mente, det søde liv blødgjorde dem.
En anden mulig partner var José Rodríguez Gacha,
kaldet "mexicaneren", fordi han elskede tequila og sombreros.
Han sad på smuglerruterne for smaragder.
Smaragder er en hård branche selv efter Colombias standarder.
Hvis man når til tops...
...har man dræbt alle sine fjender.
Hej, partner. Hvad laver du her?
Og nogle gange også ens partnere.
Kakerlakken frygtede, at smaragdhandlen havde hærdet Gacha for meget.
Så han så på den tredje mulighed:
En mand, kakerlakken vidste, ville være helt perfekt.
Jeps, det stemmer: Pablo Escobar.
Manden, der kom til at ændre mit liv for bestandigt.
Pablo tjente kassen som smugler.
Cigaretter, alkohol, marihuana. Hele dynen.
Dengang var halvdelen af strisserne i Medellín i lommen på Pablo.
Men DAS var Colombias version af FBI.
De fulgte ikke de samme regler.
Pablo Escobar?
Hvor er Felipo?
Felipo blev anholdt.
Pis og papir. Felipo arbejder for mig.
Det gjorde han. Nu skal han i spjældet. Hvad siger du til det?
-Ved du, hvem du taler til? -Nu holder du kæft.
-Jeg talte ikke til dig. -Slap nu af, Gustavo.
Vis lidt respekt.
Hvad er problemet, Jose Luis?
Hvordan ved du, hvad jeg hedder?
Du er oberst Jose Luis Herrera.
Det er Nacho Ibarra.
Der er Garcia, Lopez...
-Er det Pinilla? -Ja, Pinilla.
Det er Pinilla.
Pinilla...
og Esparanza sammen med Phillipe.
Jeg er pisseligeglad. Åbn så de skide lastvogne.
Jeg har ikke hele dagen.
Åbn dem.
Sig mig en ting, Escobar.
Hvem fanden tror du, at du er?
Du gider ikke engang prøve at gemme smuglervarerne.
Fordi jeg betaler for det, oberst.
Nå, det gør du? Det siger du ikke.
Hvor er importpapirerne?
Du skal have papir på tv-apparaterne.
Tag dem.
Beklager, Escobar. Vi er ikke Medellín-strissere på en sulteløn.
-Det er jo ikke til dig. -Hvem er det så til?
Til Carlitos.
Din søn.
Kunne han ikke tænke sig et tv på værelset?
Hej, Pinilla!
Din datter har lige fået kørekort, ikke?
Der er bilradioer derinde, og de er ret fede. Rigtig gode.
Din ven, Lopez... Hans kone er rigtig smuk.
Ikke? Hun er en sild.
Din kone er lækker, du.
Hvad laver hun med en som dig?
Hun fortjener da lidt smykker, ikke?
Skal mine folk ikke komme med lidt gaver?
Oberst, hvordan går det med din mor?
-Hun er da blevet udskrevet, ikke? -Jo, hun har det bedre.
Godt. Det er vi glade for.
Mine herrer...
Nu skal I høre, hvem jeg er.
Jeg hedder Pablo Emilio Escobar Gaviria.
Jeg har øjne overalt.
Så I kan ikke så meget som rokke med ørerne i Antioquia,
uden at jeg ved det.
Fatter I det? Jeg ved alt.
En skønne dag er jeg præsident i Colombia.
Jeg lever af at lave aftaler.
Så I kan forholde jer i ro og sige ja til min aftale...
...eller I kan acceptere følgerne.
Sølv...
...eller bly.
Det bestemmer I selv.
-Lad dem passere. -Godt så.
Vi lader dem passere.
Lad lastbilerne passere.
Det er Pablo.
-Hej. -Rart at møde dig.
-Hvad så? -Mateo Moreno.
Nej, nej. Mine venner kalder mig "kakerlakken".
Vi talte sammen i går,
og jeg tror, vi kan tjene rigtig mange penge.
Forklar det.
Altså... Jeg får pastaen fra Peru.
Jeg tager mig af den kemiske proces
og alle detaljerne med at producere det herlige, hvide pulver.
I skal hjælpe mig med at få det ind i Colombia.
Fortæl ham, hvor meget det koster.
I Chile koster det her ti dollar grammet.
-Sælger de det pr. gram? -Ja, det er godt. Hør her...
Prøv lidt, og om 20 minutter vil du gerne have mere.
Og...
Det fremmer fordøjelsen. Man får lyst til at skide af det.
Det er vildt rent. Vil du prøve?
Er det virkelig så godt, og kan vi tjene penge,
så er der også plads på lastbilerne.
Vi kan sælge det i Bogotá, Barranquilla, Cali, Cartagena...
Vi bliver rige.
-Hvad var det, du hed? -Kakerlakken.
Hør her, Cuca...
Du har ingen vision.
Koster det ti dollar grammet her...
...så forestil dig, hvor dyrt det er i Miami.
Det er en fed sang.
En til.
Dengang var Miami et paradis.
Jeg var selv til sand, surfing og sild.
I 1979 gik de skurke, jeg var efter, i klipklapper.
DEA! Stop!
Jeg var ung agent for DEA sammen med min ven, Kevin Brady.
Kevin var ikke den hurtigste knallert på havnen.
Hvorfor løber du?
Hvad har du? Hvad er det?
Hvad er det?
Det der er fandme da en forfremmelse.
Det skal fejres.
Se der.
Kom så!
Er du vild med mig nu?
Hvor meget skylder du mig?
Hvad med de penge, du skyldte mig i sidste uge?
Ja, ja.
Godt, hvem vælger vi?
Hvad med hende?
Nej, nej. Vi laver pis med ham der.
Ja, lad os lave pis med ham.
Lige der. Kan du se hende? I baren?
-Hvem af dem? -Blå bluse, lyst hår. Fornem.
Strike!
Godt.
Hende silden derovre...
Da du gik tilbage hertil, gloede hun på din røv.
Hun gloede på din røv.
Det er fandeme da løgn.
Hun globollede dig hele tiden, mens du spillede.
Hun vil have dig. Hun globollede dig. Hele tiden!
Jeg mener det! Se hende lige.
-Mener du den lyshårede? -Nej, den anden.
Ja sgu, den lyshårede. Hun er den lækreste, og hun er din type.
Tager I pis på mig?
-Godt, så rykker jeg sgu. -Efter hende!
Og hent lige en kande øl mere, nu du er deroppe, ikke?
-Tag det roligt. -Se ham lige spankulere af sted.
Hvordan går det?
Jeg har travlt.
Så sagde jeg også: "Hvis du vil være der..."
Ja, de tog røven på mig.
Men det skulle godt nok være løgn.
Hej, kan du se dem derovre?
De tager pis på mig.
De sagde, du så på min røv, og hvem glor måske på en strømerrøv?
Er du strisser?
Ikke normal strisser. Jeg er fra DEA.
Narkostrisser?
Så det er din skyld, at tjald er blevet dyrere.
Kan du ikke gøre mig en tjeneste?
De skal have en lærestreg. Hvad med, at du giver mig dit telefonnummer?
Hvad med et falsk nummer?
Det er fint.
Har du noget at skrive med?
Undskyld forstyrrelsen.
Det er fint nok.
Hav en hyggelig aften.
-Hvad med øllet? -Nå, ja.
Jeg kom ikke tilbage med øl.
Jeg har kun det her, og jeg kan ikke rigtig læse det. Hvad står der?
Tag den!
-Hit med det. -Hvor meget kostede det?
-Det er din egen skrift. -Vel er det da ej!
Jeg tænkte, det var et forsøg værd.
Det værste, der kunne ske, var, at jeg vækkede en bedstemor i Boca.
Hallo?
Så det var det rigtige nummer.
Jeg tænkte nok, du ville regne det ud.
Du er jo fra DEA.
Det var det... Hun havde mig på krogen.
Så snart Pablo så laboratorierne i Peru,
havde kokain ham på krogen.
Det er mine venner, Pablo og Gustavo.
Vil du have kaffe?
Ja, tak.
Min fabrik er lille, men yderst produktiv.
Jeg bruger børn til at trampe på bladene, for de har så små fødder.
Små, magiske blade.
Stoffet udskilles fra bladet med petroleum.
Herovre destilleres det med svovlsyre.
Så reduceres det og blandes med benzin.
Og så trækker man varen ud af væsken.
Og så skal det tørre.
Man bruger ammoniak til pastaen.
Og her er det. Klæbrigt... men rent.
Her er guldet.
Det er som køkkenet hjemme hos dig selv.
Som at bage en kage.
Men det er en meget bedre kage end en, du før har smagt.
En gammel, antik presse.
Nu kommer den i ovnen.
Her er en. Den anden følger efter.
Naturligt, økologisk og sundt. Rigtig godt.
Tja...
-Vi tager et kilo. -Et helt kilo. Perfekt.
-Nej. -Du sagde et kilo.
Vi tager fem.
Hvordan får vi fem over grænsen?
Det er Gustavos afdeling.
Den har en god motor.
Jeg så lidt på det, og det bedste sted at gemme varerne
ville være under bageste hjulkasse.
Den har 22,5 hestekræfter.
Er det let at fjerne?
Glem nu det pis. Det er let at stikke fem kilo derind.
Godt, godt. Jeg tager tre biler.
-Hvornår skal du bruge dem? -Nu.
Godt, vi tager bilerne og tager tilbage til laboratoriet.
Hvorfor fanden skal vi tilbage til laboratoriet?
Fordi der er fire hjulkasser pr. bil, så det vil sige 20 kilo.
Det er 60 kilo med tre biler.
Det er ni dollar i fortjeneste pr. gram.
9,000 dollar pr. kilo.
9,000 gange 60... Fortjenesten er 540,000.
Kan du køre bil, kakerlak?
Godt, Pablo og jeg kører hurtigt.
Det er 500,000 dollar pr. tur
ad de samme smuglerruter, som han altid brugte.
Jordens lettest tjente penge.
I Medellín spildte Pablo ikke tiden.
Han købte et hus i sit gamle nabolag.
Han åbnede sit første laboratorium til at lave Peru-pasta til kokain...
Hvordan går det, Gustavo?
Det hele lugter af lort.
Sikke en uvidende nar. Det er som franske oste.
Jo mere de stinker, desto bedre er de.
Godt.
Hvad med alt det lys?
Er det for at signalere til strisserne, eller hvad?
Ordn nu bare transporten af varerne og få dem solgt.
Jeg er den, der tryller, okay?
Godt.
Det var en lille geschæft, så de kaldte den bare "køkkenet".
Men undervurdér det ikke. Det ændrede Medellín for altid.
Ved du, hvad der bekymrer mig?
Tror du ikke, arbejderne kvæles i al den røg?
Lad os bygge dem en skorsten.
De første tre?
Hvis det går så strygende, hvorfor flyver jeg så økonomi?
Vi er lige begyndt. Vi skal være forsigtige med pengene.
-Lad være med at være en røv. -Nej, det pis orker jeg ikke at høre på.
Hvor meget koster en billet på første klasse?
Aner det ikke. Køb den dog selv.
Hermilda var lige så snarrådig som sin søn Pablo.
Mor, hvor meget tror du, vi kan have der?
-Fem kilo, skat. -Så meget?
Stol på mig, Pablito.
Det er fedt. Det gør vi.
-Pablo. -Tak, skat.
Det er Gustavo.
Fem kilo, ikke?
Pablo elskede sin unge brud Tata, og hun elskede ham.
Han var i bund og grund et familiemenneske.
Ham, der gik med jakken, var Leon.
-Mød min ven. -Hej, hvordan går det?
Det er Leon. Han vil flyve på første klasse.
Han var en af Gustavos venner og havde tilbragt sin barndom i USA.
Vi er jo ikke rige, vel?
Pablo Escobar Gaviria. Hvordan går det?
-Leon. -Rart at møde dig, Leon.
Her er tre.
Vi skal bruge to mere, ikke, mor?
-Det stemmer. -Pablito...
Sørg for, at du ikke har den på. Okay?
Elskede... jeg kan ikke passe den.
Prøv den.
Kom her.
Sådan.
Godt, ikke?
En...
-To... -Der kan være meget!
Tre...
-To mere. -Ja. Jeg kommer igen om lidt.
Han er flot, ikke?
Den jakke klæder dig godt.
Ja. Undskyld, men vil du justere jakken lidt på ryggen?
-Hør ham lige. -Han ser flot ud, min søn.
Som en bøssemodel, ikke?
Leon var en af de første, der smuglede kokain til Miami.
Velkommen til USA.
Tak. Hav en rar dag.
Næste!
Hans kontaktperson var en tosset fætter ved navn Carlos Lehder.
Han var halvt colombianer, halvt tysker, 100 % playboy.
Stor fan af John Lennon og Adolf Hitler. Så har man set det med.
I 1979 fløj ham her masser af græs fra Colombia
med en masse små fly.
-Hvad så, mand? -Hvad så, sønnike?
-Velkommen. -Tak. Hvordan går det?
-Går det godt? -Det går godt.
Kors, hvor er det varmt.
Hvorfor fanden har du jakke på?
Kan du lide jakken?
Jeg fik den i Colombia og se, den har indbygget gave.
Jeg var en tur i spjældet, husker du nok?
Jeg så det lort der. Det er det rene gift.
Det der er det perfekte produkt.
Pablo siger, de hvide bliver vilde med det.
Det vil helt sikkert lave lort i hjernen på dem.
Javel.
Værsgo.
Kom nu. Der er fem kilo.
Hvor skal du hen?
Jeg skal hente en anden jakke.
Vi mødes på samme tid i morgen, ikke?
Leon fløj mere end 20 gange mellem Medellín og Miami.
Stoffer ind, penge ud.
Og de rige og kendte i Miami sniffede hvert et gram.
Pablo måtte lynhurtigt udskifte bilerne med lastvogne.
Gustavo fyldte lastvognene med masser af kartofler,
der var den store importvare fra Peru til Colombia.
Han behøvede ikke engang at bestikke strisserne.
Kokainpastaen lå skjult i reservedækkene.
Der kunne være cirka 20 kilo i hvert dæk.
Ti lastvogne, 20 kilo hver, frem og tilbage hver dag...
Så kan du selv regne det ud.
Leon kunne ikke transportere det hele.
Så Leon måtte snart finde på nye måder
at smugle stofferne til Miami på.
Er der ikke en falsk bund i tasken?
I er piloter,
så I kan få skidtet ud uden problemer.
Det er 150,000 pr. kilo, så sig, hvad I vil have.
Vi tager fire.
Godt, meget bedre.
Tag de to, og sig til Jairo, I vil have to mere, okay?
-Okay. -Perfekt. Mange tak.
Kom ind.
Se, her er pakkerne.
Du tager en pakke, dypper den i olien og sluger den.
Det er let, ikke?
Du sluger 50, og jeg betaler dig 10,000 dollar.
Okay?
Men med jer to har vi et problem.
I er gravide, ikke?
Det er godt, for tolderne i USA visiterer ikke gravide kvinder.
I to kan let sluge 70 i stedet for 50.
Jeg betaler jer 15,000 som hjælp til børnene.
Okay? Okay. Perfekt.
I begyndelsen af 80'erne var der mange smuglere med de fleste fly fra Bogotá.
De kendte ikke engang hinanden.
Og ved du hvad?
Det var let at komme ind, for ingen i USA bekymrede sig om kokain.
Vi gik kun op i tjald.
Snart var der kokain gemt af vejen i al lovlig eksport fra Colombia.
Fisk, kaffe, blomster, haveslanger... Hele balladen.
COLOMBIANSK KAFFE
Men det var heller ikke nok.
Det, der virkelig battede, var at laste Lehders fly med kokain og ikke tjald.
Stoler du på ham?
Det ved jeg ikke. Han har spjældet den i USA.
-Er han bøsse, eller hvad? -Ja, han er helt sikkert bøsse.
Men han har gode ruter.
Hej, Carlos.
Gustavo Gaviria, rart at møde dig.
-Rart at møde dig. -Min fætter.
Pablo Escobar Gaviria. Rart at møde dig.
Hvordan var flyveturen?
Helt fin.
Lad os tale forretninger.
Leon siger, du har transporteret masser af marihuana på dit fly.
-Det stemmer. -Hvor meget pr. flyvning?
-Hvor langt? -Til Miami.
-Omkring 1,000 kilo. -1,000 kilo?
Inklusive brændstoffet.
Carlos...
Ja?
Hvad, hvis vi fjerner sæderne, tæppet og alt det andet lort,
så der kun er plads til piloten?
Motoren får lov at blive, ikke?
Hvor meget?
Cirka... 300 mere.
Godt nok. Lad os gå lidt.
Få måneder efter at have mødt kakerlakken
etablerede Pablo de første faste narkoruter fra Colombia til USA.
Det var en milepæl i narkohistorien, venner.
Så lukkede Pablo "køkkenet" og åbnede kokainlaboratorier i stedet
midt ude i junglen.
Under trækronerne i Colombias regnskov
kunne han udvide produktionen uendeligt, uden at nogen fattede mistanke.
Vi har en lille gave.
Brasilianere.
Verdens bedste aktiver, du.
Nej, jeg har det ikke godt.
Hvad fanden er der med jer?
I flyver rundt i fly
mens jeg rådner op ude i junglen.
Lad os forklare, hvad vi skal...
Vent.
Fra nu af på alle mine laboratorier...
Jeg bygger et stort hus med svømmebassin.
-Og aircondition... -Og ludere fra Brasilien.
-Kun til dig. -Der er et problem.
Det er mine laboratorier.
Slap af. Der er ingen, der modsiger dig.
Vis mig produktionen, så snakkes vi ved senere.
Pablo kunne ikke skjule sin succes fra vennerne.
De var voldelige, bindegale og stinkende rige.
De var vant til at få, hvad de ville have, på den ene eller den anden måde.
Hvordan kan det her indbringe så mange penge?
Jeg spørger mig selv, om jeg skulle være med.
Hvad synes du, Pablo?
Jeg hører "kartoffel"-branchen er ligesom "ægge"-branchen.
Jeg ville ikke være med.
Jeg har gransket markedet.
Det er let at importere kartofler fra Peru.
Naturligvis.
De samme gamle smuglerruter.
Pas på, venner. Begynder vi alle at købe kartofler på samme tid,
så hæver Peru bare priserne.
De dyrker også kartofler i Bolivia.
Vi kan sænke raffineringsomkostningerne, hvis vi køber sammen.
Det svære er jo at få varerne til Miami.
Det kræver en del kreativitet.
Hvad ville det koste os at være "kreative"?
I leverer produktet til mig med mærkater.
Jeg får det hen til jer i Miami og leverer det til jeres kontakt der.
Det er endnu bedre, hvis Lehder gør det.
Jeg tager 35 % af salgsværdien,
men jeg garanterer lastens sikkerhed med op til 50 % af værdien.
Kartoffelbranchen er vores. Vi har ikke brug for...
Er det en aftale?
Ja.
Det lyder godt.
Godt, jeg lægger mine egne ruter
og holder op med at bruge dine hurtigst muligt. Okay?
Vi forventer intet mindre, Gonzalo.
Partnere?
Vi kender din partnerpolitik.
Lad os bare kalde os...
..."venligtsindede kolleger."
For Miami.
HAVNEN I MIAMI FØRST I 80'ERNE
Da jeg begyndte, festede vi, når vi fandt et kilo tjald.
Snart beslaglagde vi 60 kilo kokain om dagen.
Vi troede, vi gjorde en kæmpe forskel.
Sandt at sige var det en dråbe i havet.
De lod os få 60, så de kunne få 600 ind.
Pablos kokain strømmede ind.
Der gik ikke længe, før Miami var afhængig.
Og jeg mener det.
Det var, som om hele byen fes rundt efter det lort.
Og med pengene...
...kom også volden.
Hippierne blev udskiftet med colombianere,
og de gik godt nok ikke i klipklapper.
Ligsynsmanden i Miami sagde, colombianerne var som engangskrus.
Brug dem én gang, og så smider du dem ud.
Dade Countys lighus havde ikke plads til alle ligene fra narkokrigen.
De måtte leje en kølevogn fra en lokal speditør
til alle de ekstra lig.
Det var den første, jeg skød.
En teenager, der ikke var gammel nok til at købe sine egne øl.
Det var jo selvforsvar.
-Ringede Kevin til dig? -Han er urolig for dig.
Sagde han også, at fyren kun var 17 år?
Han solgte stoffer, ikke?
-Jo. -Så op i røven med ham.
Hvad skete der?
-Pas på! -Min vagt var næsten forbi,
da de kom med en for fuld udrykning.
Bliv hos mig.
Hun er bevidstløs og gravid.
Ambulancefolkene sagde, hun faldt sammen, da hun steg af flyet.
Da vi først fik fingrene i hende, trak hun næsten ikke vejret.
-Blodtrykket er 60 over 40. -Udvidede pupiller, hurtig puls.
Jeg vidste, det var en overdosis, men der var intet i næseborene.
Der var ingen nålemærker.
Vi gjorde alt, vi kunne.
Hun døde på skadestuen.
De prøvede at redde barnet...
Barnet døde i hænderne på mig.
Det er jeg ked af.
Hun havde 312 gram kokain inde i kroppen.
To af pakkerne var utætte.
Hun havde 12 gram i blodet.
Det kan ingen overleve.
Hvorfor vil Pablo aldrig se mig?
Jeg ventede og ventede på ham.
Sig mig en ting, kakerlak.
Troede du nogensinde, du ville have så mange penge?
Fuck pengene. Jeg vil genforhandle.
Var det ikke for mig, ville I to stadig kun smugle smøger.
Lad mig give dig et godt råd.
Det skal du aldrig sige til Pablo.
Han er ikke så overbærende som jeg.
Pablo tog røven på kakerlakken.
Men kakerlakken skulle have lyttet til Gustavo.
I stedet fandt han en anden måde at få sin andel på.
Stop!
Hvad har du i reservedækkene?
390 kilo, Pablo. Vi mistede dem.
Gustavo, hvad mener du med "vi mistede dem".
Hvad jeg sagde. At vi mistede dem.
Forsvandt de bare?
Op i den blå luft?
Du skal ikke tage pis på mig, Pablo. Vi mistede dem.
Strisserne må have stoppet dem, da de forlod Ipsalia.
Hør her...
Vi har bestukket alle pansere herfra til Ipsalia.
Så hvordan mistede vi lasten?
Oberst Herrera er vist pludselig blevet hæderlig.
Hvor meget vil han så have?
For meget.
Hvad vil du gøre?
Kom tilbage, Pablo.
Du skal ikke risikere noget for den røv. Kom tilbage.
Hvor skal du hen, Pablo?
Pablo?
Hvad sker der?
Escobar...
-Vi skal genforhandle. -Rend mig i røven.
Rend. Mig.
Hvad nu, hvis jeg skød dig i hovedet?
Er du sikker på det her, oberst?
Han har grinet, siden vi anholdt ham.
Vi er DAS, Ibarra.
Hvad vil bøsserøven gøre?
Sådan.
Nej, lavere, lavere.
Ikke så lavt.
Klar.
Et til, et til. Jeg er klar.
Pablo vidste det ikke dengang,
...men det billede ville sidenhen skabe mange problemer for ham.
Tag håndjernene af.
Så kan du godt gå, betjent.
Sid ned, Pablo.
Vi talte mere end 300 kilo i de lastvogne.
På gaden har det en værdi på mere end fire millioner, Escobar.
Og du gav os kun 150,000 dollar.
Det var også det, vi aftalte.
Ved du hvad?
Jeg lever af at lave aftaler.
Du kan acceptere min aftale eller tage følgerne. Det bestemmer du selv.
Eller vi kan genforhandle og nå til enighed,
hvor alle parter er glade.
Er det en aftale?
Jeg giver dig en million dollar.
På en betingelse.
Og hvad er det?
Nogen i min organisation fortalte dig om kokainets salgsværdi.
Hvor skulle du ellers vide det fra?
Sig, hvem det er.
Så behøver du ikke dele pengene med ham.
Det viste sig, kakerlakken levede op til sit navn.
Ikke alene sladrede han om Pablo til myndighederne,
men han havde stjålet fra ham og selv solgt hans kokain i Miami.
Kakerlakkens forhandler var Germán Zapata, en colombianer med en blikkenslagerbiks
som dække for hele kokainhandlen.
Der var 1,200 kilo i varevognen... Gæt, hvem der købte hele skuden?
Planen var at bytte køretøjer,
og så ville Zapata blive anholdt, så snart han forlod havnen.
1,200 kilo.
Det ville sikre os en avisforside i Miami.
Okay, venner.
Hvordan går forretningerne?
Fint.
Forretningerne går strygende.
Kom, amigo. Nu skal du se.
Alt gik perfekt.
Som sagt, amigo... 100 % rent.
Bortset fra, at Pablo havde luret kakerlakken.
Vi har lasten fuld, Murph...
Rør dig ikke!
Ned!
Ned med hænderne!
Du skal ikke se på mig.
Skide...
I sagen om Floridas anklagemyndighed mod Juan Diego Díaz,
og idet der er taget højde for alle vedkommende omstændigheder,
fastsættes kautionen til to millioner eller en garanti på 200,000 dollar.
Jeg var der tidligt, da La Quica skulle i retten.
Mit vidnesbyrd ville sikre, at skiderikken fik dødsstraf.
Statsadvokaten sagde, La Quica betalte kautionen på to millioner
med en overførsel fra... Kan du selv gætte det?
La Quica var tilbage i Medellín inden midnat.
Fra 1979 til 1984 blev der begået 3,245 drab i Miami.
Men bortset fra turistrådet og strisserne
var alle andre pænt ligeglade.
Det, der fik myndighederne op af stolen, var pengene.
Milliarder af dollar, der hvert år, strømmede fra USA til Colombia.
Og det kunne USA ikke gå med til.
En gruppe magtfulde forretningsmænd holdt et møde med præsident Reagan.
De var rædselsslagne for, narkoøkonomien i Miami ville ødelægge den sande økonomi.
Eller måske var de bare sure over, at de ikke fik en bid af kagen.
Uanset hvad, holdt de forretningsfolk det møde på det rigtige tidspunkt.
Børnene i USA skal i skole igen.
USA skulle hamle op med en ny fjende.
Narko er en plage for vores samfund.
De truer vores værdier og undergraver vores institutioner.
De dræber vores børn.
Det var klassisk Reagan.
Folkelig, direkte og hård.
Han svor, han ville optrevle narkokartellerne ved kilden.
Men Nancy var den, der tog kegler.
Til mine unge venner derude: Livet kan være alle tiders.
Men ikke når du ikke kan se det.
Så åbn øjnene for livet, se det i alle dets kulører,
som Gud gav os som en dyrebar gave til sine børn.
Sig ja til dit liv.
Og hvad angår stoffer og alkohol... Bare sig nej.
Nej, nej, nej! Pablo, nej, nej!
Nej, nej!
De siger, at når atomkrigen kommer, så overlever kun kakerlakkerne.
Jeg tror, de tog fejl.
I løbet af Pablos karriere dræbte han mere end 1,000 strissere.
Men det fandt jeg først ud af senere.
Min far meldte sig som frivillig i 2. verdenskrig efter Pearl Harbor.
Men tror du, han kendte nogen på Hawaii?
Nul, putte.
Han var fra landet i West Virginia, men de røvhuller invaderede os.
Så han snørede militærstøvlen og drog i krig.
Det var hans pligt.
Kokain i Miami?
Kilo fra Colombia?
Det var min krig.
Det var min pligt.
Og jeg var klar til kamp.
Og min kone var klar til at kæmpe sammen med mig.
Billet, tak.
Okay.
Vi anede ikke, hvad vi gik ind til.
Et år efter
COLOMBIA ET ÅR EFTER
glemte vi alt om det patriotiske pis.
Godt, hvad har vi så?
-Vi har Poison... -Fantastisk. Hvem ellers?
Vi har Lizard.
Vi har, vi har...
-Badmouth. -Den fede nar.
-Tak for gaven, agent. -Selv tak.
Hvis jeg har lært én ting i narkoverdenen,
så er det, at livet er mere indviklet, end du tror.
Godt og skidt... Det er alt sammen relativt.
I narkohandlernes verden
gør man, hvad man finder rigtigt, og så håber man på det bedste.
Se, hvad der skete.
De dræbte Poison på La Dispenseria.
-Hvem var det? -Jeg tror, det var Carrillo.
Og der var en blegfis af en DEA-agent, der tog billeder.
-Hæv dusøren. -For Carrillo?
Jeg giver en halv million for DEA-agentens hoved.
En halv million?
Gør det.
Så gerne.
Skide blegfis.