EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Serien bygger på faktiske hendelser. Noen navn og episoder er oppdiktet.
Likheter med personers navn og historie er tilfeldig og utilsiktet.
Magisk realisme defineres som det som skjer når en detaljert, realistisk ramme
invaderes av noe som er
hinsides enhver fatteevne.
Det er en grunn til at magisk realisme oppsto i Colombia.
Nå til dags kan USAs myndigheter avlytte alt du sier.
De vet hvor du er, de vet hvem du prater med,
og, tro meg, de vet hvem du knuller.
Slår du på en mobil eller pc, er det ute med deg.
Men i Colombia i 1989 var det ikke så enkelt.
Det fantes ikke Internett og mobiler. Det beste de hadde, var satellittelefoner.
For å avlytte satellittelefoner, måtte man fly rett over.
De eneste som hadde satellittelefoner, var
de aller rikeste - jordeiere og politikere...
Heldigvis for oss var narkobaronene rikere enn alle.
Hva skjer, Øgla?
Vi går ut i kveld.
Når du fikk napp, visste du ikke hvem du avlyttet.
Det var derfor USA utviklet programvare
som identifiserte stemmene til våre mål.
Jeg har Poison på 400 til 1700 megahertz.
Og, nei, ingen GPS heller.
Hammer, klar til aksjon.
Når vi hadde et mål, måtte vi finne det.
Derfor måtte vi krysspeile signalene med operatører på bakken.
Han er i Modelia. På vestkanten.
Hawkeye, er det mottatt?
Kan du være mer nøyaktig? Politiet står klar.
La Dispensaria.
Jeg har bord.
Kom ved midnatt.
Poison visste det ikke, men han hadde et stevnemøte.
Glem Hammer. Kødden har sagt hvor han skal.
Hammer, avblås.
Hvem gir vi det til? DEA?
-Ja, vi gir det til Javier Peña. -Peña er en drittsekk.
-Jeg gir det til han andre. -Greit.
"Han andre" var meg.
Jeg heter Steve Murphy, agent i narkotikapolitiet DEA.
Som du ser, er jeg utplassert i Colombia.
Hallo?
Poison skal feste på La Dispensaria.
Mottatt.
Han møter Øgla og resten ved midnatt.
Greit.
Skulle gjerne ha tatt Poison,
men DEA har ikke myndighet i utlandet.
Jeg gjorde det du ville ha gjort... Jeg ringte politiet.
Hallo?
La Dispensaria?
Ja vel.
Gjett hvem det var.
Din partner.
Han ga meg en gave.
Poison.
Vet han hvordan jeg pakker den inn?
Ja da.
Han er ikke dum.
Må stikke.
Må jeg ta regningen?
Gjerrigknark.
I fall du lurte, er dette drittsekken:
Javier Peña, partneren min.
Dette er oberst Carrillo, sjefen for Search Bloc,
avdelingen vi var med å etablere for å ta skurkene.
Han elsket narkohaier!
Tid for å feste i Zona Rosa. Alle drar dit.
Især lokale leiemordere. Colombianerne kaller dem sicarios.
-Hva skjer? -Hei, bror.
Vi går inn og har det gøy.
Poison var blant de beste.
En galning som hadde drept flere titalls personer.
Sikkert hundrevis.
Jeg hadde sendt Carrillo selv om Poison var harmløs.
Jeg liker heller ikke narkohaier.
Nå skjer det!
Vi stopper på 14. gate og går rundt hjørnet.
Riano, Trujillo, dere går fremst med meg.
Galvis og Silva danner baktroppen.
Mottatt? Vi kjører på med alt vi har.
Vi skal drepe de jævlene.
Jeg forstår hvis du vil klandre meg for dette blodbadet.
Ja, jeg trykket på knappen.
Men ikke kall meg skurk ennå.
Kjære landsmenn...
Ta Richard Nixon, for eksempel.
Folk glemmer det, men 47 millioner stemte på Nixon.
Vi trodde han var en av de snille.
Nixon trodde Chiles general Pinochet var snill, fordi han hatet kommunister.
Så vi hjalp Pinochet til makten.
Så begynte Pinochet å drepe tusenvis av mennesker.
Han var visst ikke så snill likevel.
Men iblant gjør de onde gode ting.
Ingen vet dette, men i 1973 var Chile på god vei
til å bli verdens største produsent og eksportør av kokain.
Hvor mange ganger må jeg gjenta at dere ikke må sløse med syren?
Laboratoriene var gjemt i ørkenen, og kysten var lang og ubevoktet.
Skal vi være produktive, kan vi ikke sløse med penger!
Hendene i været! Alle ned på kne!
Pinochet var en festbrems.
Hva foregår?
Han stengte 33 laboratorier og arresterte 346 narkohandlere.
Siden Pinochet var som han var...
drepte han alle.
Det sies at når en atomkrig ødelegger verden,
vil bare kakerlakkene overleve.
De hadde vel rett.
Kulene bommet på Mateo Moreno, kjent som Kakerlakken.
Han var smart nok til å spille død.
Han døde ikke den dagen.
Han vant i lotto i stedet.
Kakerlakken hadde stjålet fra sjefene sine i månedsvis.
Nå var han alene i verden med et perfekt produkt.
Et produkt hvis tilbud skaper etterspørsel selv.
Pakk sakene. Vi må rømme landet.
Helvetes Pinochet dreper hele verden.
Du er jo ikke kommunist.
Nei, noe enda verre.
Smugler.
-Smugler? -Ja, narkotikasmugler.
Vi hadde så vidt begynt å forstå kokainens virkning på menneskehjernen.
Vi visste ikke mye, men visste at det var kraftige saker.
...da får vi bedre resultater.
Kokain overtar hjernens nytelsessenter.
Ei rotte velger kokain før mat og vann.
Den velger heller kokain enn søvn, sex og livet selv.
Menneskehjernen er ikke helt som en gnagers...
med mindre vi prater om kokain.
Kakerlakken visste at produktet var perfekt.
Han måtte bare smugle det til riktig marked.
Verdens beste smuglere var i Colombia.
VELKOMMEN TIL COLOMBIA
Som Gullhår hadde han tre valg.
Følg med, for alle tre er viktige i denne historien.
Ochoa-brødrene: Jorge. Fabio sitter på hesten.
En typisk colombiansk smuglerfamilie.
De var smarte og rike, men Kakerlakken mente velstanden hadde gjort dem bløte.
En annen mulig partner var José Rodríguez Gacha,
kalt "Meksikaneren" fordi han likte tequila og sombreroer.
Han styrte smuglerrutene for smaragder.
Smaragdbransjen er tøff, selv i colombiansk målestokk.
Når du toppen...
har du drept fiendene.
Hei, partner. Hva gjør du her?
Og iblant, partnerne.
Kakerlakken var redd smaragdbransjen hadde gjort Gacha for tøff.
Derfor siktet han mot tredje mulighet:
En mann Kakerlakken visste ville passe bra.
Ja, du gjettet riktig: Pablo Escobar.
Mannen som skulle endre livet mitt for alltid.
Pablo tjente seg søkkrik i smuglerbransjen.
Sigaretter, alkohol, marihuana, alt mulig.
På den tiden eide Pablo halvparten av politiet i Medellín.
Men DAS var Colombias svar på FBI.
De fulgte ikke samme regler.
Pablo Escobar?
Hvor er Felipo?
Felipo er arrestert.
Pisspreik. Felipo jobber for meg.
Før, ja. Nå skal han i fengsel. Hva sier du til det?
-Vet du hvem du prater til? -Hold kjeft.
-Til deg. -Rolig, Gustavo.
Vis respekt.
Hva er problemet, señor Jose Luis?
Vet du mitt navn?
Du er oberst Jose Luis Herrera.
Det er Nacho Ibarra.
Der er Garcia, Lopez...
-Er det Pinilla? -Ja, Pinilla.
Det er Pinilla.
Pinilla...
og med Phillipe er Esparanza.
Driter jeg i. Åpne lastebilene. Jeg har ikke hele dagen.
Åpne dem.
Si meg en ting, Escobar.
Hvem tror du at du er?
Du bryr deg ikke engang om å gjemme smuglergodset.
Det har jeg betalt for.
Jaså?
Hvor er importlisensen?
Du trenger papirer på tv-ene.
Ta dem.
Beklager, señor Escobar. Vi er ikke Medellín-politi med luselønn.
-Den er ikke til deg. -Til hvem, da?
Til Carlitos.
Sønnen din.
Burde ikke han få tv på rommet?
Pinilla!
Datteren din fikk nettopp førerkort, sant?
Jeg har noen bilstereoer her som er veldig fine.
Vennen din, Lopez... har ei kone som er veldig fin.
Sant? Ei lekker rype.
Kona di er fin.
Hva gjør hun med en som deg?
Hun fortjener noen smykker, sant?
Skal jeg be en av guttene mine komme med noen gaver?
Oberst, går det bra med moren din?
-Hun var nettopp på sykehuset? -Ja, hun er blitt bedre.
Bra. Det er gledelig.
Mine herrer...
Jeg skal fortelle hvem jeg er.
Jeg er Pablo Emilio Escobar Gaviria.
Jeg har øyne overalt.
Det vil si at dere ikke kan røre en finger i hele Antioquia uten at jeg vet det.
Er det forstått? Ikke en finger.
En vakker dag skal jeg bli president i Colombia.
Så å inngå avtaler er levebrødet mitt.
Dere kan ta det rolig og godta tilbudet mitt...
eller ta følgene.
Sølv...
eller bly.
Dere bestemmer.
-La dem passere. -Akkurat, ja.
Vi lar dem dra.
Lastebilene. Slipp dem forbi.
-Der er Pablo. -Hyggelig.
-Står til? -Mateo Moreno.
Nei da. "Kakerlakken" blant venner.
Vi pratet i går,
og jeg tror vi kan tjene grovt på denne virksomheten.
Forklar.
Altså... Jeg får kokapasta i Peru.
Jeg tar meg av den kjemiske prosessen
for å produsere det hvite pulveret.
Dere må hjelpe meg å få det inn i Colombia.
Fortell hvor mye det koster.
I Chile koster dette 10 dollar per gram.
-Selges det i gram? -Ja, det er veldig bra. Se...
Du tar litt, og etter 20 minutter vil du ha litt til.
Så...
Bra for fordøyelsen. Du må drite.
Det er kjempesunt. Vil du ha?
Er det så bra, og vi kan tjene penger,
kan vi få det med.
Det kan selges i Bogotá, Barranquilla, Cali, Cartagena...
Vi blir rike.
-Hva sa du at du het? -Kakerlakken.
Hør her, Cuca...
du eier ikke visjoner.
Koster det 10 dollar grammet her...
tenk hvor mye det vil koste i Miami.
Jeg elsker den sangen.
Én gang til.
På den tiden var Miami et paradis.
Jeg satset på sand, surfing og damer.
I 1979 gikk skurkene jeg jaktet på, med strandsandaler.
DEA! Stans!
Jeg var ung DEA-agent, partner med min kompis Kevin Brady.
Kevin var treg til beins.
Hvorfor løp du?
Hva har du her?
Hva er det?
Det du har der, er en forfremmelse.
Det må feires.
Se på den.
Ja!
Hva syns du? Hvor mye skylder du meg?
-Enn det du skyldte meg i forrige uke? -Ja da.
Greit, hvem skal vi velge?
Henne?
-Nei, vi kødder med ham. -Han skal få kjørt seg.
Hun i baren?
-Hvilken? -Blå topp, blond. Stilig.
Bra.
Spurven, klokka tre.
Da du gikk tilbake, så hun på ræva di.
-Hun så på ræva di. -Gi dere, nå.
Hun pulte deg med øynene mens du bowlet.
Ja, hele tida.
Jeg mener det. Se på henne.
-Den blonde? -Nei, den andre.
Så klart. Hun er den peneste. Din type.
Kødder dere?
-Faen, jeg prøver meg. -Kjør på.
Bestiller du ei mugge til samtidig?
-Spar på kreftene. -Se på den gangen.
Står til?
Opptatt.
Jeg sa bare: "Vil du være der..."
Ja, de jævlene lurte meg.
Men det kunne ikke ende sånn.
Unnskyld. Ser du de karene der?
De påsto at du så på ræva mi, men hvem ser på ei purkeræv?
Er du politi?
Ikke akkurat. Jeg er i DEA.
Drug Enforcement? Det er du som gjør marihuanaen dyr.
Kan du gjøre meg en tjeneste?
Jeg vil vise dem. Kan jeg få nummeret ditt?
Et tullenummer?
Det funker.
Har du penn?
Beklager bryderiet.
Greit, det.
Ha en fin kveld.
-Hvor er mugga? -Mugga? Den, ja.
Ingen mugge.
Jeg fikk dette, som jeg ikke kan lese. Hva står det?
Ta den!
-Få det. -Hva kostet det?
-Det er din skrift. -Nei da!
Hvorfor ikke?
I verste fall vekket jeg en bestemor i Boca.
Hallo?
Det var ikke tull.
Trodde du ville skjønne det.
Du er jo tross alt i DEA.
Og så lett... hadde hun meg.
Så snart Pablo fikk se kokapasta-labene i Peru,
hadde kokainen ham.
Dette er vennene mine, Pablo og Gustavo.
Vil dere ha litt kaffe?
Ja takk.
Fabrikken min er liten, men svært produktiv.
Jeg bruker helst barn til å knuse bladene, fordi de har små føtter.
Små trylleblader.
Parafinen skiller ut stoffet fra bladene.
Her er det svovelsyre som destillerer og destillerer.
Så tynner vi det ut og blander i bensin.
Så trekker du rett og slett varene ut av væsken.
Det tørker.
Vi bruker ammoniakk til å laga pasta.
Her er den. Den er deigaktig... men ren.
Her er gevinsten.
Det er som kjøkkenet i huset ditt.
Som å bake kake.
Men den beste kaka du noen gang har smakt.
En antikvarisk presse.
Nå skal den i ovnen.
Her er én. Etterpå den andre.
Helt naturlig, organisk og sunt. Veldig bra.
Ja vel...
-Vi tar et kilo. -Et helt kilo. Perfekt.
-Nei. -Du sa et kilo.
Vi tar fem.
Hvordan får vi fem over grensa?
Det fikser Gustavo.
Denne er bra.
Beste sted å gjemme varene på,
er under hjulbrønnen bak.
Den har 22,5 hestekrefter.
Lett å ta av?
Slapp av. Jeg får lett fem kilo inn der.
Greit, da tar jeg tre biler.
-Når trenger du dem? -Med en gang.
Vi tar bilene og kjører tilbake til laben.
Hvorfor dra tilbake til laben?
Fordi hver bil har fire hjulbrønner, og det er 20 kilo.
På tre biler blir det 60 kilo.
Vi tjener ni dollar per gram.
9000 dollar per kilo.
9000 ganger 60... overskuddet blir 540 000 dollar.
Kan du kjøre bil?
Vi kjører fort.
Det er 500 000 dollar per tur...
på de samme smuglerrutene han alltid brukte.
Lettjente penger.
Hjemme i Medellín kastet ikke Pablo bort tiden.
Han kjøpte hus og åpnet sin første lab som forvandlet pasta fra Peru...
til kokainpulver.
Står til, Gustavo?
Det lukter dritt.
For en uvitende tosk. Det er som fransk ost.
Jo styggere lukt, jo bedre er den.
Greit.
Alt lyset?
Er det for å tipse politiet?
Dere tar dere av transport og salg.
Det er jeg som er kunstneren.
Greit.
Rene hjemmeindustrien, så lite at de kalte det Kjøkkenet.
Men det skulle forandre Medellín for alltid.
Vet du hva jeg er redd for, Pablo?
Tror du ikke arbeiderne kveles av all røyken?
Vi fikser en pipe.
De første tre.
Hvorfor må jeg fly turistklasse hvis det er så lukrativt?
Vi er så vidt i gang. Kan ikke sløse.
-Ikke vær kjip. -Nei, kutt ut det tullet.
Hvor mye koster det med første klasse?
Vet ikke. Du kan jo betale selv.
I likhet med sønnen var Pablos mor Hermilda snarrådig.
Hvor mye tror du vi får plass til, mor?
-Om lag fem kilo, vennen. -Så mye?
Stol på meg.
Flotte greier.
-Pablo. -Takk, elskede.
Det er Gustavo.
Fem kilo, sant?
Pablo elsket sin unge kone Tata, og hun elsket ham.
Han var familiemann til siste slutt.
Fyren som skulle gå med jakken, het Leon.
-Min venn. -Hyggelig.
Pablo. Her er Leon.
En venn av Gustavo, som hadde vokst opp i USA.
Vi er ikke rike.
Pablo Escobar Gaviria. Hyggelig.
-Leon. -Hyggelig.
Her er tre.
Vi trenger to til. Sant, mor?
-Ja. -Pablito...
du går ikke med jakken, vel?
Elskede... den passer ikke.
Prøv.
Kom.
Sånn.
Bra, hva?
En...
-To... -Den rommer mye!
...tre.
-To til. -Greit. Snart tilbake.
Han tar seg godt ut.
Hør her, Leon, jakken passer deg godt.
Ja. Unnskyld, frue, kan du justere den litt bak?
-Hør på ham. -Ser ut som en modell.
Som en homsemodell, sant?
Leon var blant de første som fraktet kokain til Miami.
Velkommen til USA.
Takk. Ha en fin dag.
Neste.
Kontakten var en gærning som het Carlos Lehder,
halvt colombiansk, halvt tysk, 100 prosent playboy.
Stor fan av John Lennon og Adolf Hitler. Tenk det!
I 1979 fløy denne særingen marihuana fra Colombia med småfly.
-Hei sann! -Min venn.
-Velkommen. -Takk. Står til?
-Alt vel? -Alt vel.
Så varmt.
Hvorfor går du med jakke?
Liker du jakken?
Jeg fikk den i Colombia. Her har du en gave.
Jeg var i fengsel.
Jeg så de greiene der. Det er ren gift.
Dette er det perfekte produkt.
Pablo sier gringoene vil elske denne dritten.
Det ødelegger hjernen iallfall.
Jepp.
Vær så god.
Ta den. Det er fem kilo.
Hvor skal du?
Hente en jakke til, bror.
Vi møtes til samme tid i morgen.
Leon fløy flere enn 20 ganger mellom Medellín og Miami.
Narkotika inn, kontanter ut.
De rike og berømte i Miami sniffet i seg hvert gram.
Etter kort tid måtte Pablo bytte ut bilene med lastebiler.
Gustavo fylte lastebilene med poteter,
det Colombia importerte mest av fra Peru.
Han trengte ikke bestikke politiet engang.
Kokapastaen lå gjemt i reservehjulene.
Hvert hjul tok cirka 20 kilo.
Ti lastebiler, 20 kilo i hver, fram og tilbake hver dag... Regn ut selv.
Leon kunne aldri i verden frakte alt.
Snart måtte Leon finne nye måter
å smugle narkotika til Miami på.
Må den ikke ha falsk bunn?
Dere er piloter.
Dere får det gjennom uten problemer.
Det er 150 000 dollar per kilo, så si hva dere vil ha.
Vi tar fire.
Flott.
Ta disse to og be Jairo gi dere to til. Greit?
-Greit. -Perfekt. Tusen takk.
Stig på.
Her er pakkene.
Dere tar en kapsel, dypper den i olje og svelger den.
Lett, sant?
Svelger dere 50, betaler jeg dere 10 000 dollar.
Greit?
Med dere to har vi et problem.
Dere er gravide, sant?
Bra, for tollen i USA sjekker ikke gravide kvinner.
Dere kan lett svelge 70 istedenfor 50.
Jeg gir dere 15 000 dollar dere kan ha til ungene.
Greit? Perfekt.
Tidlig på 80-tallet hadde de fleste fly fra Bogotá narkomuldyr om bord.
De visste ikke om hverandre.
Vet du hva?
Det var lett å komme inn, for ingen brydde seg om kokain i USA.
Vi brydde oss kun om marihuana.
Snart var det kokain i nesten alt av lovlig eksport fra Colombia.
Fisk, kaffe, blomster, gummislanger... alt mulig.
Men det holdt ikke.
Det ble fart på sakene da Lehders fly tok kokain istedenfor marihuana.
Stoler du på soperen?
Vet ikke. Han satt i fengsel i USA.
-Er han soper, eller? -Ja, helt sikkert.
Men han har gode ruter.
Hallo, Carlos.
Gustavo Gaviria.
-Hyggelig. -Min fetter.
-Pablo Escobar Gaviria. -Fetter, hyggelig.
-Hvordan gikk turen? -Helt fint.
Til saken.
Leon sier du har fraktet mye marihuana på flyene dine.
-Stemmer. -Hvor mye per fly?
-Hvor langt? -Miami.
-Cirka 1000 kilo. -1000 kilo?
Inkludert drivstoffet.
Carlos...
Ja?
Hvis vi tar ut setene, teppet og alt det andre
og kun har plass til piloten?
Vi beholder motoren?
Hvor mye?
Omtrent 300 til.
Greit, señor Carlos. Vi går oss en tur.
Få måneder etter møtet med Kakerlakken etablerte Pablo
de første rene narkorutene fra Colombia til USA.
Det var en milepæl i narkotikaens historie.
Så la Pablo ned Kjøkkenet og åpnet kokainlaber midt i jungelen.
I skjul av den colombianske regnskogen
kunne han utvide produksjonen ubegrenset uten at noen merket det.
Vi har kjøpt en gave til deg.
Brasilianere.
De beste rumpene i verden, tro meg.
Nei, dette funker dårlig for meg.
Hva faen feiler det dere?
Dere reiser rundt i fly...
mens jeg råtner i jungelen?
Vi skal forklare hva vi må...
Vent.
Fra nå av, i alle labene mine,
skal jeg bygge et svært hus med klimaanlegg, svømmebasseng
og horer fra Brasil. Kun for deg.
Problemet er at dette er mine laber.
Slapp av. Ingen krangler med deg.
Vis meg produksjonen, så prater vi etterpå.
Pablo kunne ikke skjule suksessen for vennene.
De var voldelige, gærne og søkkrike.
Vant til å få viljen sin, på en eller annen måte.
Hvordan kan noe sånt dra inn så mye penger?
Jeg spør meg selv... om jeg burde bli med på dette.
Hva syns du, Pablo?
Jeg hørte at potetbransjen er som eggbransjen.
Jeg styrer unna.
Hør her, jeg har gransket markedet nøye.
-Det er lett å importere poteter fra Peru. -Ja visst.
Samme gamle smuglerruter.
Forsiktig. Hvis alle kjøper poteter samtidig,
vil peruanerne heve prisen.
De dyrker jo potet i Bolivia.
Vi kan redusere raffineringsutgiftene hvis vi kjøper sammen.
Det vanskeligste er å få varene til Miami.
Da må man være kreativ.
Hvor mye tar du for å være "kreativ"?
Dere leverer produktet til meg, merket.
Jeg tar det til Miami og leverer til deres kontakt der.
Enda bedre, Lehder gjør det.
Jeg tar 35 prosent av salgsverdien,
men forsikrer 50 prosent av verdien på forsendelsen.
Potetbransjen er vår. Vi trenger ikke...
Avtale?
Avtale.
Greit for meg.
Jeg oppretter egne ruter
og slutter å benytte dine så snart jeg kan. OK?
Det er som forventet.
Partnere?
Vi kjenner din politikk med partnere.
Vi kaller oss...
forbundsfeller.
Skål for Miami.
MIAMI HAVN TIDLIG PÅ 80-TALLET
Da jeg startet, feiret vi et beslag på ett kilo marihuana.
Etter kort tid beslagla vi 60 kilo kokain om dagen.
Vi trodde vi gjorde dype innhogg.
Sant å si, merket de det knapt.
De lot oss ta 60 så de kunne få inn 600.
Pablos kokain flommet inn.
Det varte ikke lenge før Miami var hekta.
Det mener jeg.
Så å si hele byen løp rundt på jakt etter dritten.
Med pengene...
fulgte volden.
Hippiene ble erstattet av colombianere, og de gikk ikke i strandsandaler.
Miamis rettsmedisiner sa colombianere var som pappkopper.
Bruk dem én gang og kast dem.
Dade Countys likhus hadde ikke plass til alle likene i narkokrigen.
De måtte leie en kjøletrailer fra et lokalt firma til de ekstra likene.
Det var første gang jeg skjøt noen.
En tenåring som var for ung til å kjøpe øl.
Det var jo i selvforsvar.
-Har Kevin ringt? -Han er urolig for deg.
Glemte han å si at gutten var 17?
Han selger dop, sant?
-Ja. -Faen ta ham.
Hva har skjedd?
-Unna vei! -Jeg var nesten ferdig
da det kom en ambulanse.
Hold deg våken.
Bevisstløs, gravid kvinne.
Ambulansefolkene sa hun kollapset etter at hun gikk av flyet.
Da hun nådde oss, pustet hun så vidt.
-Trykk 60 over 40. -Utvidede pupiller, høy puls.
Jeg visste det var kokainoverdose, men det var ikke rester i neseborene,
ingen sprøytemerker.
Vi gjorde alt vi kunne.
Hun døde på akutten.
Vi prøvde å redde barnet...
Det døde i armene mine.
Så trist.
Hun hadde svelget 300 gram kokain.
To kapsler sprakk.
12 gram i blodet.
Ingen overlever det.
Hvorfor vil ikke Pablo møte meg?
Jeg har ventet på ham i en evighet.
Si meg en ting, Kakerlakken.
Trodde du noen gang at du ville få så mye penger?
Drit i pengene. Jeg snakker om reforhandling.
Uten meg hadde dere to fremdeles smuglet sigaretter.
Du skal få et råd.
Si aldri det til Pablo.
Han er ikke så nådig som jeg.
Pablo svindlet Kakerlakken.
Men Kakerlakken burde ha hørt på Gustavo.
Han fant en annen måte å bli skuls på i stedet.
Holdt!
Hva har du i reservehjulene?
390 kilo, Pablo. Vi mistet det.
Gustavo, hva mener du med "vi mistet det"?
Vi mistet det.
Forsvant det bare?
I løse lufta?
Ikke tull med meg, Pablo. Vi mistet det.
Politiet må ha stoppet karene da de forlot Ipsalia.
Hør her...
Vi har betalt hver eneste purk herfra til Ipsalia.
Hvordan mistet vi lasten?
Ser ut som oberst Herrera plutselig ble hederlig.
Hvor mye vil han ha?
For mye.
Hva skal du gjøre?
Kom tilbake.
Ikke ta sjanser for den drittsekken. Kom tilbake.
Hvor skal du?
Pablo?
Hva foregår?
Señor Escobar...
-Vi må reforhandle. -Drit og dra.
Drit. Og dra.
Jeg skyter.
Sikker på dette, oberst?
Han har ledd i ett siden vi arresterte ham.
Vi er DAS, Ibarra.
Hva kan soperen gjøre?
Sånn.
Nei, lavere.
Ikke så lavt.
Greit.
Ett til. Jeg er klar.
Pablo visste det ikke da...
men arrestfotoet skulle skape vansker for ham senere.
Ta av håndjernene.
Du kan gå, betjent.
Sett deg, señor.
Vi fant over 300 kilo i lastebilene.
Det har en gateverdi på fire millioner dollar, señor Escobar.
Du ga oss bare 150 000.
Det var jo avtalen.
Vet du hva?
Å inngå avtaler er levebrødet mitt.
Du får godta tilbudet mitt... eller ta følgene. Du bestemmer.
Skal vi reforhandle, komme til enighet,
så alle går fornøyde hjem?
Avtale?
Jeg gir deg én million dollar.
På én betingelse.
Hva da?
En i min organisasjon ga deg gateverdien på min kokain.
Hvordan skulle du ellers vite det?
Gi meg et navn.
Så trenger du ikke dele beløpet med ham.
Det viste seg at Kakerlakken var en ekte kakerlakk.
I tillegg til å angi Pablo til myndighetene,
hadde han stjålet fra ham og solgt kokainen hans i Miami.
Kakerlakkens langer var Germán Zapata, en colombianer med rørleggerfirma
som skalkeskjul for kokainsalget.
Han hadde 1200 kilo i varebilen... gjett hvem som var kjøperen.
Planen var å bytte biler
og arrestere Zapata når han forlot havna.
1200 kilo.
Da ville vi havne på forsiden av Miami Herald.
OK, gringoer.
Hvordan er rørleggerbransjen?
Bra.
Rørleggerbransjen går godt.
Kom, amigo. Jeg skal vise deg.
Alt gikk som smurt.
Som sagt, amigo... 100 prosent ren.
Men Pablo visste om Kakerlakken.
Vi har fullt lass...
Ikke rør deg!
Ned!
Hendene ned!
Ikke se på meg.
Jævla...
I saken delstaten Florida mot Juan Diego Díaz,
etter å ha overveid alle sider ved saken,
settes kausjonen til to millioner dollar eller et gjeldsbrev på 200 000.
Jeg var tidlig i tinghuset til La Quicas rettssak.
Vitneforklaringen min skulle gi jævelen dødsstraff.
Distriktsadvokaten sa La Quica innfridde kausjonen på to millioner
med en pengeoverføring fra... du kan jo bare gjette.
La Quica gikk på flyet og var i Medellín ved midnatt.
Fra '79 til '84 var det 3245 drap i Miami.
Men bortsett fra turistbransjen og politiet
brydde ingen seg.
Det som fikk myndighetene til å åpne øynene, var pengene.
Milliarder av dollar i året strømmet fra USA til Colombia.
Og det... kunne ikke USA tåle.
En gruppe mektige forretningsmenn møtte president Reagan.
De fryktet at narkotikaøkonomien skulle utradere Miamis økonomi.
Eller... kanskje de var sure fordi de ikke fikk en andel.
Uansett kom forretningsmennene til rett tid.
Nå skal USAs barn begynne på skolen igjen.
USA måtte gå til kamp mot en ny fiende.
Narkotika truer samfunnet vårt.
Det truer verdiene våre og svekker våre institusjoner.
Det dreper barna våre.
Typisk Reagan.
Folkelig, direkte og tøff.
Han lovte å ta narkotika-ondet ved roten.
Men det var Nancy som stjal showet.
Til mine unge venner der ute: Livet kan være flott.
Men ikke hvis dere ikke ser det.
Åpne øynene deres til livet, og se det i all sin fargeprakt,
slik Gud ga oss det som en dyrebar gave til sine barn.
Si ja til livet ditt.
Når det gjelder narkotika og alkohol... bare si nei.
Nei! Pablo, nei!
Det sies at når en atomkrig ødelegger verden, vil bare kakerlakkene overleve.
De tok visst feil.
I løpet av karrieren drepte Pablo over tusen politimenn.
Det fant jeg ut etter hvert.
Far vervet seg til andre verdenskrig på grunn av Pearl Harbor.
Tror du han kjente noen i Hawaii?
Nei.
Han var bondegutt fra West Virginia, men jævlene tråkket på vår jord.
Han snøret på seg støvlene og dro i krigen.
Det var hans plikt.
Kokain i Miami?
Kilo fra Colombia?
Dette var min krig.
Dette var min plikt.
Jeg ville kjempe.
Kona ville også kjempe sammen med meg.
Billettene, takk.
Ok.
Vi ante ikke hva vi bega oss inn på.
Et år senere
var det patriotiske vrøvlet glemt.
Hva har vi?
-Vi tok Poison... -Utmerket. Hvem andre?
Øgla.
Vi tok...
-Grovkjeft. -Den jævelen.
-Takk for gaven, agent. -Ingen årsak.
Én ting jeg har lært i narkoverdenen...
er at livet er mer komplisert enn du tror.
God og ond er relative begreper.
I dophandlernes verden
gjør du det du tror er riktig... og håper på det beste.
Se hva som skjedde, sjef.
De drepte Poison i La Dispenseria.
-Hvem gjorde det? -Jeg tror det var Carrillo.
En gringo fra DEA tok bilder der.
-Øk skuddpremien. -På Carrillo?
Jeg betaler en halv million for hodet til DEA-agenten.
Halv million?
Gjør det.
Som du vil.
Gringojævler.