EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Serien är verklighetsbaserad.
En del namn, händelser och platser är påhittade av dramatiska skäl.
Eventuella likheter med verkligheten är slumpartade och oavsiktliga.
Magisk realism definieras som det som händer då en mycket detaljerad,
realistisk situation invaderas av någonting
som är för märkligt för att man ska kunna tro på det.
Det finns ett skäl till att magisk realism föddes i Colombia.
Nuförtiden kan USA:s regering lyssna på allt man säger.
De vet var man är, de vet vem man pratar med,
och tro mig, de vet vem man knullar med.
Om man slår på en mobiltelefon eller dator, så är det kört.
Men i Colombia, år 1989 var det inte så enkelt.
Det fanns inget Internet.
Inga mobiltelefoner.
Det bästa de hade var satellittelefoner.
Och för att avlyssna en sån måste man flyga rakt över den.
Dessutom var de enda som hade satellittelefoner extremt rika.
Markägare, politiker...
Turligt nog för oss var knarkhandlarna rikast av alla.
Vad är det, Lizard?
Vi ska ut i kväll.
Och när man fick in en signal, hade man ingen aning om vem man lyssnade på.
Det var därför USA:s regering utvecklade mjukvara
som kunde identifiera våra måltavlors röster.
Jag har Poison på 400 till 1700 megahertz.
Och du har nog redan gissat att GPS inte heller fanns.
Hammer, var beredd.
När vi hade en måltavla, var problemet att lokalisera den.
Vi fick triangulera signalerna med hjälp av agenter på marken.
Okej, han är i Modella. Han är på västra sidan.
Hawkeye, är det uppfattat?
Kan du vara mer specifik? Polisen står beredd.
La Dispensaria.
Jag har ett bord redo.
Kom vid midnatt.
Poison visste det inte, men han hade fixat en dejt.
Skicka inte in Hammer. Den här idioten sa just vart han skulle.
Hammer, dra dig ur.
Vem ger vi det här till? Narkotikapolisen?
-Ja. Vi ger det till Javier Peña. -Peña är en idiot.
-Jag ger det till den andra killen. -Visst.
Med "den andra killen" menade han mig.
Jag heter Steve Murphy och jobbar för DEA - USA:s federala narkotikapolis.
Som du ser är jag rejält hemmastadd i Colombia.
Hallå?
Poison kommer att festa på La Dispensaria.
Uppfattat.
Han ska träffa Lizard och resten av dem vid midnatt.
Okej.
Jag skulle gärna ha haffat Poison själv,
men DEA har vissa begränsningar utomlands.
Så jag gjorde som man gör... Jag ringde snuten.
Hallå?
La Dispensaria?
Okej.
Gissa vem det var.
Din kollega.
Han gav mig en present.
Poison.
Vet han hur jag kommer att fixa det?
Visst.
Han är inte dum.
Jag måste gå.
Lämnar du räkningen åt mig?
Snåla jävel.
Ifall du undrar, så är det här idioten:
Javier Peña, min kollega.
Och det här är överste Carrillo, chefen för Search Bloc,
enheten vi var med och startade för att fånga skurkarna.
Han hade inte mycket till övers för knarkhandlarna.
Det är fest på Zona Rosa. Alla går dit.
Särskilt traktens mördare.
Colombianerna kallar dem sicarios.
-Hur är läget? -Tjena.
Vi går in och har lite skoj.
Och Poison var en av de bästa.
En galen jävel som mördat massor av människor.
Hundratals, förmodligen.
Men jag skulle ha skickat dit Carrillo även om Poison aldrig hade dödat en fluga.
Jag har inte mycket till övers för knarkhandlare heller.
Det är dags, grabbar!
Vi stannar på 14:e och kör runt hörnet.
Riano, Trujillo, ni tar täten med mig.
Galvis och Silva, ni täcker bakåt.
Okej, grabbar? Vi satsar allt på det här.
Vi går in och mejar ner dem. Okej?
Jag förstår om du håller mig ansvarig för det här blodbadet.
Jag satte igång det hela.
Men vänta med att kalla mig skurk.
Ärade amerikaner...
Ta Richard Nixon, till exempel.
Folk glömmer att 47 miljoner amerikaner röstade på Nixon.
Vi trodde att han hörde till de goda.
Och Nixon trodde att general Pinochet var en av de goda,
eftersom han hatade kommunister.
Så vi hjälpte Pinochet till makten.
Men Pinochet dödade tusentals människor.
Han kanske inte var så god trots allt.
Men ibland gör onda personer goda saker.
Inte många vet det, men 1973 var Chile på väg
att bli världens största centrum för tillverkning och export av kokain.
Hur många gånger har jag sagt åt er att inte slösa bort nån syra?
De hade öknar som dolde labben och kilometervis obevakad kustlinje
för att sända allt norrut.
Om vi ska vara produktiva kan vi inte ödsla pengar! Sätt fart!
Upp med händerna! Ner på knä!
Pinochet stoppade det roliga.
Vad fan pågår här?
Han stängde 33 labb och grep 346 knarkhandlare.
Och han var ju Pinochet...
...så han lät döda allihop.
Det sägs att när en atombomb förstör världen
kommer bara kackerlackor att överleva.
Det stämmer visst.
Kulorna missade Mateo Moreno, även kallad Kackerlackan.
Han var smart nog att spela död.
Han dödades inte den dagen.
Istället drog han högsta vinsten.
Kackerlackan hade stulit från sina chefer i månader.
Nu var han ensam kvar med en perfekt produkt.
En produkt vars tillgång skapar sin egen efterfrågan.
Börja packa. Vi måste lämna landet.
Den där jävla Pinochet dödar hela världen.
Men du är inte kommunist.
Nej, men nånting värre.
Smugglare.
-Smugglare? -Ja, knarksmugglare.
Vi hade just upptäckt kokainets effekter på den mänskliga hjärnan.
Vi visste inte mycket, men vi visste att det hade stora effekter.
...det ger oss bättre resultat, okej?
Kokain tar över hjärnans belöningscentrum.
En råtta väljer kokain framför mat och vatten.
Den skulle välja kokain framför sömn, sex... och självaste livet.
Den mänskliga hjärnan är inte exakt som en råttas...
...förutom när det gäller kokain.
Kackerlackan visste att han hade en perfekt produkt.
Han behövde bara smuggla ut den till rätt marknad.
Och de bästa smugglarna i världen fanns i Colombia.
VÄLKOMMEN TILL COLOMBIA
Precis som Guldlock hade han tre val.
Och alla tre är viktiga i den här historien.
Bröderna Ochoa: Jorge. Och Fabio på hästen.
En typisk colombiansk smugglarfamilj.
De var smarta och rika, men Kackerlackan ansåg att det ljuva livet gjort dem svaga.
En annan tänkbar partner var José Rodríguez Gacha,
även kallad "Mexikanen" eftersom han gillade tequila och sombreros.
Han dominerade smaragdsmugglingen.
Smaragder är en tuff verksamhet, även med colombianska mått mätt.
Om man når toppen...
...så har man dödat sina fiender...
Hallå där, partner. Vad gör du här?
...och ibland sina samarbetspartners.
Kackerlackan var orolig för att smaragdsmugglingen gjort Gacha för hård.
Så han satsade på det tredje alternativet:
En man som Kackerlackan visste skulle vara lämplig.
Du kan nog gissa: Pablo Escobar.
Mannen som skulle förändra mitt liv för alltid.
Pablo tjänade massor på smuggling.
Cigaretter, alkohol, marijuana - allt.
Pablo hade köpt hälften av poliserna i Medellín.
Men DAS var Colombias version av FBI.
De följde inte samma regler.
Pablo Escobar?
Var är Felipo?
Felipo har gripits.
Skitsnack. Felipo jobbar åt mig.
Han gjorde det. Nu åker han i fängelse. Vad säger ni om det?
-Vet ni vem ni pratar med? -Håll käften.
-Jag pratade inte med er. -Ta det lugnt, Gustavo.
Visa lite respekt.
Vad är problemet, señor Jose Luis?
Hur vet ni mitt namn?
Ni är överste Jose Luis Herrera.
Och det där är Nacho Ibarra.
Det där är García, López...
-Är det Pinilla? -Ja, Pinilla.
Det är Pinilla.
Pinilla...
...och vid Felipe står Esperanza.
Jag skiter i det. Öppna lastbilarna.
Jag har inte hela dagen på mig.
Öppna dem.
Säg mig en sak, señor Escobar.
Vem fan tror ni att ni är?
Ni gömmer inte ens smuggelgodset.
Jag betalar för privilegiet, översten.
Jaså, säger ni det?
Var har ni importhandlingarna?
Ni måste ha papper på tv-apparaterna.
Ta dem.
Beklagar, señor Escobar. Vi är inte Medellín-poliser med en skitlön.
-De är inte till er. -Vem är de till, då?
Carlitos.
Er son.
Skulle han inte vilja ha en tv på rummet?
Pinilla!
Er dotter har nyss tagit körkort, inte sant?
Jag har några bilstereosystem här som är coola. Jättefina.
Den där kompisen till er, López... Han har väl en snygg fru.
Inte sant? En riktig läckerbit.
Er fru är jättesnygg.
Vad gör hon med en sån som ni?
Hon förtjänar väl några smycken?
Jag kan låta mina killar leverera några presenter.
Översten, hur mår er mamma?
-Hon har väl nyss kommit hem från sjukhus? -Ja, hon mår bättre.
Bra. Det var skönt att höra.
Mina herrar...
Jag ska berätta vem jag är.
Jag heter Pablo Emilio Escobar Gaviria.
Jag har ögon överallt.
Ni kan inte ens röra ett finger i hela Antioquia
utan att jag vet om det.
Fattar ni? Inte ett finger.
En dag kommer jag att bli Colombias president.
Jag lever på att göra affärer.
Ni kan hålla er lugna och gå med på mitt förslag...
...eller ta konsekvenserna.
Silver...
...eller bly.
Ni väljer.
-Låt dem åka. -Okej.
Vi låter dem åka.
Lastbilarna. Vi låter dem åka.
Det här är Pablo.
-Hej. -Trevligt att träffas.
-Hur är det? -Mateo Moreno.
Nej, nej. Mina vänner kallar mig Kackerlackan.
Okej, vi pratade om det igår
och jag tror att vi kan tjäna mycket pengar på det här.
Förklara.
Jag skaffar kokainpastan i Peru.
Jag sköter den kemiska delen av tillverkningen,
och allt som krävs för att skapa det vita pulvret.
Vad jag behöver från er är att få in det i Colombia.
Berätta vad det kostar.
I Chile säljs det för 10 dollar per gram.
-Säljs det i gram? -Ja, det är jättebra. Kolla...
Man tar lite, och 20 minuter senare vill man ha mer.
Dessutom...
...är det bra för matsmältningen. Man vill skita.
Det är väldigt rent. Vill du ha?
Om det är så bra och vi kan tjäna pengar,
då kan vi ordna plats i lastbilarna.
Vi kan sälja det i Bogotá, Barranquilla, Cali, Cartagena...
Vi kommer att bli rika.
-Vad sa du att du hette? -Kackerlackan.
Hör på...
Du har inga visioner, min vän.
Om det kostar 10 dollar per gram här...
...tänk dig vad det skulle sälja för i Miami.
Jag älskar den låten.
En gång till.
På den tiden var Miami ett paradis.
Jag tog jobbet för sand, surfning och kvinnor.
1979 hade skurkarna jag jagade flip-flops.
DEA! Stanna!
Jag var en ung DEA-agent tillsammans med min kollega Kevin Brady.
Kevin var lite långsam.
Varför springer du?
Vad har du? Vad är det här?
Vad är det där?
Det där är en befordran.
Vi går och firar.
Kolla in.
Kom igen!
Vad säger du nu?
Vad är du skyldig mig?
Vad hände med det du var skyldig mig förra veckan?
Just det, ja.
Okej, vem väljer vi?
Vad sägs om henne?
Nej, vi måste driva med honom.
Ja, vi skämtar med honom.
Där borta. Ser ni? Vid baren?
-Vem av dem? -Hon i blått, med blont hår.
Strike!
Okej.
Kolla in riktning klockan tre.
Hon kollade in ditt arsle medan du gick hit.
Hon kollade ditt arsle.
Lägg av.
Hon ögonknullade dig hela tiden medan du bowlade.
Hon vill ha dig. Hon ögonknullade dig hela tiden.
Jag menar allvar. Kolla in henne.
-Snackar du om blondinen? -Nej, den andra.
Självklart blondinen. Hon är hetast här, och din typ.
Driver du med mig?
-Fan, jag gör ett försök. -Kör hårt.
Fixa mer dricka medan du är där.
-Ta det lugnt. -Kolla in honom. Kolla hans stil.
Hur är läget?
Jag är upptagen.
Så jag sa bara: "Om du vill vara där..."
De jävlarna lurade mig.
Men jag kunde inte låta det sluta så.
Ursäkta. Ser ni killarna där borta?
De driver med mig.
De sa att du kollade in mitt arsle, men vem kollar in snutarslen?
Är du snut?
Inte riktigt. Jag är DEA-agent.
Narkotikapolis?
Så det är du som gör marijuana dyrare.
Gör mig en tjänst.
Jag vill visa dem. Kan du... ge mig ditt nummer?
Vad sägs om ett falskt nummer?
Det går bra.
Hallå, har du en penna?
Beklagar besväret.
Ingen fara.
Ha en trevlig kväll.
-Var är drickat? -Drickat? Visst, ja.
Jag fick inte med mig nån dricka.
Men jag fick det här. Vad står det?
Läs och gråt!
-Få hit. -Vad kostade det där?
-Det är din handstil. -Det är det inte alls!
Jag tänkte: "Vad fan..."
Det värsta som kunde hända var att jag väckte nån gammal tant i Boca.
Hallå?
Så det var inte falskt.
Jag gissade att du skulle räkna ut det.
Du är ju DEA-agent.
Och så lätt... fick hon mig på kroken.
Så fort Pablo fick syn på labben i Peru,
fick kokainet honom på kroken.
Det här är mina vänner, Pablo och Gustavo.
Vill ni ha kaffe?
Ja, gärna kaffe.
Min fabrik är liten, men mycket produktiv.
Titta. För att krossa bladen använder jag barn, eftersom de har små fötter.
Små magiska blad.
Kerosenet separerar drogen från bladen.
Här borta destillerar vi den med svavelsyra.
Sen blandar man det med bensin.
Sen utvinner man produkten ur vätskan.
Låt den torka och torka.
Man använder ammoniak för att få en pasta.
Och här har vi den. En pasta... men ren.
Här har vi vinsten.
Det är som köket i ditt hem.
Det är som att baka en kaka.
Men bättre än alla kakor man kan baka hemma.
Där pressar de, på gammalt vis.
Nu sätter vi in den i ugnen.
Här är en. Den andra tar vi sen.
Allt är naturligt, ekologiskt och nyttigt.
Okej...
-Vi tar ett kilo. -Ett helt kilo. Perfekt.
-Nej. -Du sa ett kilo.
Vi tar fem kilo.
Hur ska ni få fem kilo över gränsen?
Det är Gustavos sak.
Den här har en bra motor.
Jag kollade upp den, och bästa stället att gömma varorna
är under det bakre hjulhuset.
Den är på 22,5 hästar.
Är den här lätt att ta loss?
Bry dig inte om det. Jag får lätt in fem kilo i den.
Okej. Jag tar tre bilar, tack.
-Visst, när vill du ha dem? -Nu.
Vi tar bilarna och åker tillbaka till labbet.
Varför ska vi tillbaka till labbet?
För att det finns fyra hjulhus per bil och det blir 20 kilo.
Med tre bilar, blir det 60 kilo.
Så vinsten är 9 dollar per gram.
9 000 per kilo.
9 000 gånger 60... Vinsten blir 540 000 dollar.
Kan du köra bil, Kackerlackan?
Okej, Pablo och jag kör snabbt.
Det blev 500 000 dollar per resa,
längs samma smugglingsrutter som han alltid hade använt.
De lättaste pengar han nånsin tjänat.
Åter i Medellín spillde Pablo ingen tid.
Han köpte hus i sina gamla kvarter,
och öppnade ett labb för att förvandla peruansk pasta till kokain.
Hur mår du, Gustavo?
Det här luktar skit.
Vilken okunnig jävel. Det är som fransk ost.
Ju mer den stinker, desto bättre.
Okej.
Vad är lamporna till för?
Ska de locka hit snutarna?
Fokusera på att transportera och sälja grejerna.
Jag är konstnären här.
Det är klart.
Det var en familjeverksamhet, så liten att de kallade den för "Köket".
Men det skulle förvandla Medellín för all framtid.
Vet du vad som oroar mig, Pablo?
Kommer inte arbetarna att kvävas av all rök?
Då bygger vi en skorsten åt dem.
Mina herrar, de första tre?
Om verksamheten ger så mycket pengar, varför måste jag flyga turistklass?
Vi har just börjat. Vi måste snåla lite.
-Var inte så besvärlig. -Käfta inte emot.
Hur mycket kan en första klass-biljett kosta?
Jag vet inte. Varför köper du inte en själv?
Precis som sin son, var Pablos mor Hermilda mycket påhittig.
Hur mycket tror du att vi kan få plats med?
-Omkring fem kilo. -Så mycket?
Lita på mig, Pablito.
Jag gillar det. Vi gör det.
-Pablo. -Tack, min kära.
Det är Gustavo.
Fem kilo, va?
Pablo älskade sin unga fru Tata, och hon älskade honom.
Han var en familjeman in i det sista.
Killen som skulle ha kavajen var "Lejonet".
-Det här är min vän. -Hej, hur är det?
Pablo, det här är León. Han vill flyga första klass.
Han var en vän till Gustavo och hade tillbringat sin barndom i USA.
Vi är inte precis rika, eller hur?
Pablo Escobar Gaviria.
-León. -Trevligt att träffas, León.
Här är tre.
Vi behöver två till. Eller hur, mamma?
-Det stämmer. -Pablito...
Se till att det inte blir du som har den på dig.
Hör på, älskling... Den passar inte mig.
Prova den.
Här.
Så där.
Bra, inte sant?
En...
-...två... -Oj, det ryms många.
...tre.
-Två till. -Okej, jag är strax tillbaka.
Han ser stilig ut, eller hur?
Hör på, León, kavajen passar dig perfekt.
Ja. Ursäkta, kan ni justera kavajen lite här bak?
-Hör på honom. -Han är väldigt stilig.
En fjollig modell, eller hur?
Lejonet var en av de första som förde in kokain till Miami.
Välkommen till USA.
Tack. Ha en bra dag.
Nästa.
Hans kontakt var en galen typ som hette Carlos Lehder,
hälften colombian, hälften tysk, 100 procent playboy.
Han var ett stort fan av John Lennon och Adolf Hitler.
1979 flög han in massor av gräs från Colombia
med små flygplan.
-Läget? -Läget själv?
-Välkommen. -Tack. Hur är det?
-Allt bra? -Allt är bra.
Det är varmt.
Hur fan kan du ha kavaj på dig?
Gillar du den?
Jag fick den i Colombia och den innehåller en present.
Jag satt inne ett tag.
Jag såg den här skiten där. Det är rena giftet.
Det här är en helt perfekt produkt.
Pablo säger att alla gringos kommer att älska den här skiten.
Den kommer att sabba deras hjärnor.
Absolut.
Varsågod.
Det finns fem kilo där.
Vart ska du?
Jag ska hämta en till kavaj.
Vi ses samma tid i morgon, okej?
Lejonet gjorde fler än 20 flygresor mellan Medellín och Miami.
Knark in, kontanter ut.
Och de rika och kända i Miami snortade vartenda gram.
Och inom kort måste Pablo byta ut bilarna mot lastbilar.
Gustavo fyllde lastbilarna till brädden med potatis,
den viktigaste importvaran för Colombia från Peru.
Han behövde inte ens muta snutarna.
Kokainpastan var gömd i reservdäcken.
Varje däck rymde 20 kilo.
Tio lastbilar, 20 kilo i varje, som gick fram och tillbaka dagligen...
Räkna själv.
Lejonet kunde omöjligt transportera allt.
Lejonet måste snart hitta nya sätt
att smuggla knarket till Miami.
Har inte portföljen en falsk botten?
Ni är piloter,
så ni kan ta in det utan problem.
Det är 150 000 dollar per kilo, så säg vad ni vill ha.
Vi tar fyra.
Mycket bättre.
Ta de här två så ber jag Jairo att ge er två till. Okej?
-Okej. -Perfekt. Tack ska ni ha.
Kom in.
Här är paketen.
Ni tar ett paket, doppar det i olja och sväljer det.
Lätt, eller hur?
Om ni sväljer 50, så betalar jag 10 000 dollar.
Okej?
Men med er två har vi problem.
Ni är gravida, eller hur?
Det är bra, för tullen kroppsvisiterar inte gravida kvinnor.
Ni kan lätt svälja 70 i stället för 50.
Och jag betalar er 15 000 dollar som hjälp till barnen.
Okej? Okej. Perfekt.
Under det tidiga 80-talet hade de flesta flyg från Bogotá flera smugglare ombord.
De visste inte ens om varandra.
Och vet du vad?
Det var lätt, eftersom ingen oroade sig över kokain i USA.
Allt vi brydde oss om var gräs.
Rätt snart var kokain gömt i nästan varenda laglig colombiansk exportleverans.
Fisk, kaffe, blommor, gummislangar - allt.
Men inte ens det räckte.
Vändpunkten kom när de fyllde Lehders plan med kokain i stället för gräs.
Litar du på honom?
Jag vet inte. Han har suttit inne i USA.
-Är han bög då, eller? -Det är han säkert.
Men han har bra rutter.
Hej, Carlos.
Gustavo Gaviria. Kul att ses.
-Detsamma. -Min kusin.
Pablo Escobar Gaviria. Trevligt att träffas.
Hur var flygturen?
Bra.
Låt oss prata affärer.
León säger att du har transporterat mycket marijuana i planet.
-Det stämmer. -Hur mycket per flygtur?
-Hur långt? -Miami.
-Omkring 1 000 kilo. -1 000 kilo?
Bränslet inräknat.
Carlos...
Ja?
Säg att vi tar bort stolarna, mattan och all annan skit,
och bara lämnar utrymme åt piloten?
Blir motorn kvar?
Hur mycket?
Ungefär...300 till.
Okej, señor Carlos. Vi tar en promenad.
Några månader efter mötet med Kackerlackan,
hade Pablo etablerat de första knarkrutterna från Colombia till USA.
Det var en milstolpe i knarkets historia.
Sen stängde Pablo Köket och öppnade knarklabb
mitt i djungeln.
I skydd av trädkronorna i Colombias regnskog,
kunde han öka sin produktion i det oändliga utan att nån märkte nåt.
Vi har med oss en liten present.
Brasilianskor.
Världens bästa arslen.
Nej, jag mår inte bra.
Vad fan är det med er?
Ni flyger omkring i plan, äter som kungar...
...medan jag ruttnar här i djungeln?
Låt oss förklara vad vi...
Vänta.
Från och med nu, vid alla mina labb,
ska jag bygga ett stort hus med luftkonditionering, pool...
-Och horor. -Och horor från Brasilien.
-Bara för dig. -Ett problem, bara.
Det är mina labb.
Ta det lugnt. Ingen bråkar med dig.
Visa mig tillverkningen, så pratas vi vid senare.
Pablo kunde inte dölja framgången för sina vänner.
De var våldsamma, galna och rika.
Killar som var vana vid att få som de ville, på nåt sätt.
Att nåt sånt här kan ge så mycket pengar!
Jag frågar mig själv om jag borde ge mig in i det.
Vad tycker du, Pablo?
"Potatis"-verksamheten är visst som "ägg"-verksamheten.
Jag skulle inte ge mig in i den.
Hör på. Jag har kollat marknaden.
Att importera "potatis" från Peru är lätt.
Javisst.
Samma gamla smuggelrutter.
Om vi alla börjar köpa "potatis" samtidigt,
kommer peruanerna att höja priset.
De odlar "potatis" i Bolivia också.
Vi kan reducera raffineringskostnaden om vi samköper.
Det svåra är att få in varorna till Miami.
Det krävs en hel del kreativitet.
Vad tar du betalt för att vara kreativ?
Ni levererar produkten till mig, etiketterad.
Jag tar den till dig i Miami och levererar till din kontakt där.
Eller snarare: Lehder gör det.
Jag tar 35 procent av försäljningsvärdet,
men jag garanterar säkerheten upp till 50 procent av värdet.
"Potatis"-verksamheten" är vår. Vi behöver inte...
Okej?
Okej.
Det låter bra.
Okej, jag skapar mina egna rutter
och slutar använda din service snarast möjligt. Okej?
Vi förväntar oss inget mindre, Gonzalo.
Partners?
Vi vet hur du behandlar partners.
Vi kan väl säga...
...att vi är "vänner".
Skål för Miami.
MIAMIHAMNEN TIDIGT 80-TAL
När jag började jobba firade vi när vi hade beslagtagit ett kilo gräs.
Inom kort tog vi 60 kilo kokain i beslag varje dag.
Vi trodde att vi gjorde en stor skillnad.
Sanningen är att vi inte hade nån effekt alls.
De lät oss få 60, så att de kunde få in 600.
Pablos kokain flödade in.
Det dröjde inte länge förrän Miami var beroende.
Och jag menar allvar.
Det var som om hela stan ville lägga vantarna på skiten.
Och med pengar...
...kom våldet.
Hippies hade bytts ut mot colombianer,
och de killarna hade inte flip-flops.
Miamis rättsläkare sa att colombianerna var som pappersmuggar.
Man använde dem en gång, sen kastade man bort dem.
Bårhuset i Dade County fick inte plats med alla lik från knarkkriget.
De fick hyra en kylbil från ett lokalt företag
för att förvara alla extra lik.
Det var den första person jag sköt.
En tonåring som inte ens var gammal nog att köpa öl.
Det var självförsvar.
-Ringde Kevin dig? -Han är orolig för dig.
Glömde han att säga att killen var 17 år?
Han sålde väl knark?
-Ja. -Då kan du skita i honom.
Vad har hänt?
-Undan! -Jag skulle just sluta mitt pass
när det blev sirener och full fart.
Stanna hos oss.
En medvetslös gravid kvinna.
Sjukvårdarna sa att hon kollapsade efter att ha stigit av flyget.
När hon kom till oss andades hon knappt.
-Tryck 60 över 40. -Förstorade pupiller, snabb puls.
Jag visste att hon hade överdoserat, men det fanns inget i näsborrarna.
Inga märken efter sprutor.
Vi gjorde allt vi kunde.
Hon dog på akuten.
Vi försökte rädda barnet...
Barnet dog i min famn.
Jag är så ledsen.
Hon hade 300 gram kokain i kroppen.
Två paket hade gått sönder.
Tolv gram i blodet.
Ingen överlever det.
Varför vill inte Pablo träffa mig?
Jag har väntat i evigheter.
Säg mig en sak, Kackerlackan.
Trodde du nånsin att du skulle ha så här mycket pengar?
Skit i pengarna. Jag vill omförhandla.
Utan mig skulle ni två fortfarande smuggla cigaretter.
Låt mig ge dig ett råd.
Säg aldrig detta till Pablo.
Han är inte lika överseende som jag.
Pablo lurade Kackerlackan.
Men Kackerlackan borde ha lyssnat på Gustavo.
I stället hittade han ett annat sätt att få sin beskärda del.
Stopp!
Vad har ni i reservhjulen?
390 kilo, Pablo. Vi har förlorat dem.
Gustavo, vad menar du med "förlorat"?
Precis vad jag sa.
De bara försvann?
I tomma intet?
Jävlas inte med mig, Pablo. Vi har förlorat dem.
Snuten måste ha stoppat dem när de lämnade Ipsalia.
Hör på...
Vi har mutat varenda snut härifrån till Ipsalia.
Så hur kan vi ha förlorat en last?
Det verkar som om överste Herrera blivit hederlig.
Vad vill han ha?
För mycket.
Vad tänker du göra?
Kom tillbaka, Pablo.
Riskera inte allt för den jäveln. Kom tillbaka.
Vart ska du, Pablo?
Pablo?
Vad är det som pågår?
Señor Escobar...
-Vi måste omförhandla. -Ät skit.
Ät... skit.
Och om jag skjuter dig i skallen?
Är ni säker på det här, översten?
Han har inte slutat skratta sen vi grep honom.
Vi är DAS, Ibarra.
Vad ska den jäveln göra?
Så där ja.
Nej, lägre.
Inte så lågt.
Jag är redo.
En till. Jag är redo.
Pablo visste det inte då,
men det fotot skulle ställa till problem långt senare.
Ta bort handbojorna.
Ni kan gå nu.
Sätt er, señor Pablo.
Vi räknade till mer än 300 kilo i lastbilarna.
Det är ett gatuvärde på fyra miljoner dollar, señor Escobar.
Och ni gav oss bara 150 000 dollar.
Det var vad vi kom överens om.
Vet ni en sak?
Jag lever på att förhandla.
Ni kan acceptera mitt erbjudande eller ta konsekvenserna. Ni bestämmer.
Eller så kan vi omförhandla och komma överens,
så blir alla nöjda.
Okej?
Jag ger er en miljon dollar.
På ett villkor.
Vadå?
Nån i min organisation skvallrade om mitt kokains gatuvärde.
Hur skulle ni annars veta det?
Ge mig ett namn.
Då slipper ni dela vinsten med honom.
Kackerlackan var verkligen en kackerlacka.
Han lämnade inte bara ut Pablo till myndigheterna,
han hade också stulit från honom och sålt kokain i Miami själv.
Kackerlackans langare var Germán Zapata, en colombian med rörmokarfirma,
som var en fasad för kokainverksamheten.
Han hade 1 200 kilo i skåpbilen... och gissa vem som var köparen?
Planen var att byta fordon,
och att Zapata skulle bli gripen när han lämnade hamnen.
1 200 kilo.
Vi skulle hamna på förstasidan av Miami Herald.
Okej, gringos.
Hur går det med rörmokeriet?
Bra.
Rörmokeriet går utmärkt.
Kom, amigo. Jag ska visa dig.
Allt fungerade perfekt.
Som jag sa, amigo... 100 procent rent.
Förutom att Pablo misstänkte Kackerlackan.
Vi har en full last här, Murph...
Rör er inte!
Ner!
Händerna på marken!
Titta inte på mig.
Jävla...
I målet mellan delstaten Florida och Juan Diego Díaz,
har vi efter noggrant övervägande
fastställt borgen till två miljoner dollar eller en säkerhet på 200 000 dollar.
Jag kom till domstolen tidigt för La Quicas rättegång.
Mitt vittnesmål skulle leda till dödsstraff för den jäveln.
Enligt åklagaren betalades La Quicas borgen på två miljoner dollar
via en banköverföring av, ja, du kan nog gissa vem...
La Quica klev på flyget och var i Medellín vid midnatt.
Från 1979 till 1984 mördades 3 245 personer i Miami.
Men förutom turistbyrån och polisen,
var det ingen som brydde sig.
Det som fick USA:s regering att reagera var pengarna.
Varje år försvann miljarder dollar från USA till Colombia.
Och det kunde inte USA tåla.
En grupp mäktiga affärsmän träffade president Reagan.
De var rädda att narkotikaekonomin skulle drabba Miamis ekonomi.
Eller också var de förbannade för att de inte fick nån del av det.
Affärsmännen kom i alla fall in vid rätt tidpunkt.
Det är skolstart för USA:s barn.
Det var dags för USA att rusta sig mot en ny fiende.
Droger är ett hot mot vårt samhälle.
De hotar våra värderingar och underminerar våra institutioner.
De dödar våra barn.
Det var typiskt Reagan.
Folkligt, rakt på sak och tufft.
Han lovade att bekämpa drogerna vid källan.
Men det var Nancy som var stjärnan.
Till alla mina unga vänner där ute: Livet kan vara fantastiskt.
Men inte om man inte ser det.
Öppna ögonen för livet, och se det i den färgprakt
som Gud skänkte som en värdefull gåva till sina barn.
Säg ja till livet.
Och när det gäller droger och alkohol, så säg nej.
Nej, nej! Nej, Pablo, nej!
Nej, nej!
De säger att när kärnvapenkriget kommer, då överlever bara kackerlackor.
De hade tydligen fel.
Under sin karriär dödade Pablo över tusen poliser.
Men det fick jag veta långt senare.
Min pappa gick frivilligt med i andra världskriget på grund av Pearl Harbor.
Men kände han nån på Hawaii?
Nej.
Han var en bondpojke från West Virginia, men de jävlarna hade angripit vårt land.
Så han knöt armékängorna och gick ut för att slåss.
Det var hans plikt.
Kokain i Miami?
Kilovis från Colombia?
Det här var mitt krig.
Det här var min plikt.
Och jag var redo att slåss.
Och min fru var redo att slåss vid min sida.
Biljetten, tack.
Okej.
Vi visste inte vad vi gav oss in i.
Ett år senare...
COLOMBIA ETT ÅR SENARE
...var all sån patriotisk skit ute ur bilden.
Okej, vad har vi?
-Vi har Poison... -Utmärkt. Vilka mer?
Vi har Lizard.
Vi har...
-...Badmouth. -Den jäveln.
-Tack för presenten. -Ingen orsak.
Om det är nånting jag har lärt mig av knarkvärlden,
så är det att livet är mer komplicerat än man tror.
Gott och ont är relativa koncept.
I knarkhandlarnas värld
gör man vad man tror är rätt, och hoppas på det bästa.
Titta vad som har hänt.
De dödade Poison på La Dispensaria.
-Vem gjorde det? -Jag tror att det var Carrillo.
Och där fanns en gringo också, en DEA-agent. Han fotograferade.
-Höj skottpengarna. -På Carrillo, señor?
Jag betalar en halv miljon för varje DEA-agent.
En halv miljon?
Fixa det.
Som ni vill, señor.
Jävla gringos.