EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Serien är verklighetsbaserad.
En del namn, händelser och platser är påhittade av dramatiska skäl.
Eventuella likheter med verkligheten är slumpartade och oavsiktliga.
Jag föredrar hundar själv, men ingen katt förtjänar det här.
Berättade du för nån om varför du är här?
Nån på planet? Nån du träffade på en restaurang?
Naturligtvis inte.
Jag vill inte snoka, men har du haft några... möten?
-"Möten"? -Ja.
Jag är gift.
Jaha.
De enda jag har träffat, förutom våra kollegor och min fru,
är de colombianska snutarna i Medellín.
Nej, Carrillo är okej.
Har nån kunnat ha tillgång till dina personuppgifter?
Har du tappat plånboken?
Passet.
Hur viktig är katten för er?
Förlåt?
Gav du nån ditt pass?
Vi ville få in Puff i landet.
"Puff"?
Det var inte mitt val.
Smugglare mutar folk på flygplatserna.
En gringo från Miami väcker misstankar.
Det var så de kom åt dig.
Oroa dig inte. Det är det de vill.
Du har nog ett pris på ditt huvud, men ingen är intresserad.
Ett pris på mitt huvud?
Det finns ett stående pris på 350 000 dollar för narkotikapoliser,
men du klarar dig... på grund av Kiki.
Den "Kiki" Peña pratade om var Kiki Camarena,
en narkotikapolis som jagade Guadalajara-kartellen i Mexiko.
Kiki tillfångatogs och torterades.
De hudflängde hans ben, sköt honom i armar och ben,
och borrade honom i huvudet tills han dog.
Vad fan tänkte de på?
Trodde de att de kunde mörda en amerikansk polis och komma undan?
Uncle Sam tar inte lätt på sånt. De jävlarna fick betala med sitt blod.
Varenda narkotikahandlare i världen
fattade vad som gällde. Oss fick man inte röra.
EN NARKOTIKAPOLIS DÖD
Kiki var som Jesus för oss.
Han dog för vår skull.
Berätta inte för Connie.
Nej då.
-Men du bör inte glömma. -Hur så?
Katten tillhörde DEA.
Rättvisa kommer att skipas.
Mitt namn finns överallt.
Tidningar...
tidskrifter...
Alla talar om "el Robin Hood paisa" .
Pablito, förlåt. Om jag hade vetat...
Du kommer att få sona det där, min kära.
Jag gör vad du vill, Pablito.
Vad jag vill?
Ja, älskling, vad du vill.
Säkert?
I så fall...
...ska du få hjälpa mig till kongressen.
Ja, Pablo.
Ja.
Dessa jävla oligarker...
De kommer aldrig att förstå
hur det är att inte veta var nästa mål mat ska komma ifrån.
Jag började med ingenting, Valeria...
...och jag har mer pengar än nån av de jävlarna.
Om du ställer upp i kongressvalet, blir du lätt en måltavla.
"Jag tjänade pengar på taxi" funkar inte inför pressen.
Pablo, du behöver ett parti som stöder dig.
Du behöver en riktig politisk kampanj.
Jag köper pressen, älskling.
Och vad gäller politiska partier,
är jag säker på att jag kan köpa dem också.
Jag vill inte vara bra.
Jag ska bli magnifik.
En knarkhandlare som president. Vansinne, eller hur?
Inte i Colombia. Inte i mitten på 80-talet.
Colombianer såg inte Pablo som knarkhandlare alls.
Han var en jävla vinnare.
Han förkroppsligade den colombianska drömmen.
Han köpte hus åt de fattiga utan att få något tillbaka.
Vad Pablo kunde se, stod dörrarna öppna till politisk framgång.
Han behövde bara ta sig dit.
Och för att göra det,
bad han Valeria Velez att presentera honom för Fernando Duque.
Duque var advokat och lobbyist och representerade Nya Liberalerna,
ett parti som påstod sig representera folket.
Pablo!
Jag borde ha gett mig in i taxibranschen. Satan...
-Valeria, hur är det? -Bra, tack.
Señor Duque...
Jag har nöjet att bjuda in er till Hacienda Nápoles.
-Trevligt att träffas. -Kom in.
Efter dig, Valeria.
Varsågod.
Jag är inte en rik person. Jag är en fattig människa med pengar.
Och av det skälet vill jag...
Jag tror att jag förstår de människor
som Nya Liberalerna vill ge röst åt.
Partiet behöver höra vad ni har att säga, señor Escobar.
Det pratas mycket om hur ni tjänade era pengar.
Jag behöver garantier vad gäller källan till er förmögenhet.
Har Valeria berättat... hur mycket jag tänker donera?
-Nej, nej... -Hör på, jag är inte politiker.
Jag är inte framgångsrik advokat som ni. Jag kommer från gatan... broder.
Jag vill försäkra er om att ni kommer att få er del.
-Det handlar inte om det. -Om vi säger tio procent,
vad skulle det bli?
300 000 dollar, bara till er.
Är det en tillräcklig garanti för justitieministern?
-Definitivt. -Okej, då.
Vi ska titta på flodhästarna. Kom.
Blackie.
Pablo?
-Och jag, då? -Vadå?
Får jag inte min del?
Nej, min drottning. Saken är ju den...
...att du gör det här av kärlek, eller hur?
Hör på, ministern...
Escobar har grundat skolor, vårdcentraler.
Han har skapat arbetstillfällen över hela Medellín.
Folket älskar honom, och han älskar folket.
Och ur juridiskt perspektiv är hans pengar vita.
Och enligt tidskriften Forbes är han knarkhandlare.
Tror du på all den där amerikanska imperialistpropagandan?
Ta en titt.
Det här är fastighetspapper.
Titta.
Han äger hundratals fastigheter i Colombia och även i USA.
Dessutom är han ostraffad.
Annars skulle det finnas bevis för hans bakgrund.
Hur mycket betalar han dig?
Jag tänker på vårt parti.
Escobar är beredd att bidra med miljontals dollar.
Vi stöder redan Jairo Ortega så att han kan kampanja i Antioquia.
Låt Escobar bli hans medkandidat.
Vilket föredrar du? Rykten och insinuationer,
eller färre representanter i kongressen?
Så lätt ändrade sig en hederlig man.
Du återvänder inte till nån comuna!
Vill du att jag stannar här i två år till?
Herregud, det vill du.
Din katt dödades som en varning till mig.
Vår katt.
Okej, vår katt.
Åk tillbaka till Miami tills allt har lugnat ner sig.
Du ska få allt att lugna ner sig? Det klarar du?
Jag åker tillbaka till Miami om du följer med.
-Är du beredd att göra det? -Jag ger mig inte!
Okej. Jag kör dig hem sen.
Jag sticker ut tillräckligt ändå.
Livvakterna drar till sig mer uppmärksamhet.
Gör det för min skull.
Jag kan inte jobba om jag oroar mig för din säkerhet.
Kan ni parkera lite längre bort?
Jag ropar om jag behöver er.
-Buenos días, Fader. -Connie.
Är ni förvånad över att se mig?
Amerikanska volontärer kommer och går.
Den här stannar.
Förvånad över att Elisa, kommunist och M-19-gerillamedlem jobbar på en comuna?
Då vet du inte mycket om frihetskyrkan i Colombia.
Och prästen. Oskyldig?
Fel. Han är mer kommunist än hon.
Vem är gringan?
Ett Guds barn, precis som du.
Okej.
Är du här på grund av katten?
Det är inte vilken katt som helst.
Det är narkotikapolisens katt.
-Vad säger han? -Jag berättar om katten.
Och du vill att jag ska hitta kattmördaren.
Det var knarkhandlarna, Suárez. Vi tar inte lätt på sånt här.
Din vän verkar lite galen.
No hablo español, amigo. Jag förstår inte vad du säger.
Jag talar inte engelska.
Skaffa information, Suárez.
Jag har för lite folk
för att ägna hundratals timmar åt information om nån jävla katt.
Om det handlade om knarkhandlare, visst.
Mina män är intresserade.
Men de skiter fullständigt i katten.
-Vad säger han? -De gillar inte katter här.
Jag har märkt det.
Så om du vill att alla mina män ska fokusera på
att hitta kattmördaren, då kommer det att kosta extra.
De bröt sig in i huset för att döda katten.
Jag tror att de kom åt honom när han landade i Bogotá.
Ta reda på mer.
-Är det en D-103? -Japp.
Har jag fattat rätt?
Betalar du snuten för information och får ett kvitto?
Jag måste få ersättning.
Den här mannen är anställd på USA:s ambassad här,
och han hävdar att ni lämnade ut hans personuppgifter till kriminella.
Det är inte sant.
De dödade hans katt.
Ni kanske inte vet att misshandel av djur
är ett federalt brott.
Vad är det som är kul?
De kan åtala dig och du kan förlora jobbet.
Behöver du inte jobbet, Santiago?
Jo, det gör jag.
Señor Murphy, känner ni igen männen?
Ja, ni stoppade mig på flygplatsen,
så att ni kunde ta mitt pass och kopiera det, eller hur?
-Vadå? -Får jag?
Ni är båda anklagade för konspiration
mot en federal polis från USA.
Katten hade amerikanska statens beskydd.
Att döda den var samma sak som att döda en polishund.
Det här är ju absurt.
Jag är colombiansk medborgare och jag vet precis vad mina...
Visa dem respekt!
Uppfattat?
Om jag säger nåt, så dödar de mig och min hustru.
Han har problem med sin fru.
Håll käften!
-Idiot! -Okej, mina herrar.
Det är enkelt.
Jag kan fixa telefonnumret till den ni skickade dokumenten till,
och jag kan säga att ni anklagar honom för att vara kattmördaren.
Vad sägs om det?
Jag skickade en kopia av passet till mannen de kallar...
Poison.
Okej, Poison.
Du ska ta pengarna till Fernando Duque i Bogotá.
Det här är adressen.
Om du blir stoppad av polisen, så var hövlig
och ge dem en liten muta och fortsätt.
Inget våld.
Ring varannan timme.
-Visst. Vad som helst. -Okej, och inga utsvävningar.
Inga utsvävningar.
-Enkelt och bra. Håll er inkognito. -Okej.
Vad fan gör ni?
Vi gör oss redo.
Ni ska träffa politiker, inte gangstrar.
Är inte det samma sak, chefen?
Politiker är lättskrämda.
Det räcker med en pistol.
Sätt fart.
Polisen har avlyssnat yrkesmördaren "Poison",
och han ska köra till Bogotá i eftermiddag.
Vi vet inte varför.
Men om vi inte reagerar på hotet mot agent Murphy,
så sänder vi ut fel budskap.
Polisen har informationen, så de borde gripa honom.
Nej, om de får sköta det så kommer nån att tjalla.
Knarkhandlarna har informatörer.
Vad Peña menar är att major Carrillo borde ordna en vägspärr.
-Carrillo är pålitlig. -Jag har ingen makt
-över colombianska polisen. -Med all respekt,
så vet ni hur det fungerar här.
Med pengar kan allt ordnas.
Ursäkta att jag säger det, men det är ingen vidare vägspärr.
Om spärren är för uppenbar
kan Pablo bli tipsad av en polis eller någon förbipasserande.
Kan nån här bevara en hemlighet?
Jag har en spanare ungefär 4 km härifrån.
Han meddelar när Poison passerar.
Tänker ni förhöra dem? Vi måste...
Poison har dödat tre av mina män.
Om jag tar honom levande får ni förhöra honom här.
Sen får ni sticka.
Vänta nu. 65?
65.
Det är mycket.
Är du säker?
Jag räknade varenda jävel.
Okej!
Visst, men räknade du med det som hände igår?
Visst, det var nummer 65.
Snacka inte skit. Det var jag som sköt bögen.
-Skitsnack. -Skitsnack...
Det var jag som sköt den lille killen.
Du sköt honom bara när han väl låg på marken - död.
Jag sköt honom först.
Kom in.
Informerade ni knarkpolisen om Poison?
Än sen?
Jag lyssnar fortfarande på deras telefonsamtal,
och det handlar inte om knark.
De ska föra in 3 miljoner dollar till Bogotá,
och om knarkpolisen stoppar bilen,
kommer Pablo att hänga er i kulorna.
-Du har inte dödat 65. -Jo.
Vad fan gör du?
Kolla in 65!
Nu måste vi ju tvätta bilen!
Din jävel.
Ja?
Hej, Pablo. Jag har goda nyheter.
Jag kan hjälpa dig att undvika en förlust.
Hur mycket kostar det mig?
Tio procent. 300 000 dollar.
Hur fick du veta det?
En av dina män.
Den där Poison... Han snackar för mycket.
Du borde ta ifrån honom telefonen.
Fem procent.
Misstänkt fordon närmar sig.
Okej. Vi har visuell bekräftelse. Fyra kilometer bort.
Hallå?
Poison?
Jag vill se dig och din stora trut här nu.
-Ja. Förlåt. -Nu!
Snutjäveln buggade min telefon.
-Jävla typer. -Du snackar för mycket, Poison.
Pablo är skitförbannad.
Du får knipa igen, annars uppnår du aldrig 66.
Vi ger upp. Ingen kommer.
-Vad fan gick snett? -Poison kanske såg spanaren.
Eller också lurade Suárez er.
Då fick han ett bättre erbjudande, och det var inte nån jävla katt.
Han kallas "el Robin Hood paisa" , men han är mer än så.
Folket betyder mycket för honom.
För oss alla.
För att undgå misstankar och frågor om sin förmögenhet,
ställde Pablo upp som medkandidat till Jairo Ortega,
en före detta kongressledamot från Antioquia.
Det var första gången en medkandidat var viktigare än huvudkandidaten.
Jag är trött... på folk med makt som styr detta land.
Det här är en kamp mellan folk med makt och de fattiga och svaga.
Och den kampen börjar här.
Att ha makt betyder inte att man kan utnyttja de fattiga.
Om jag blir vald...
Om min vän Jairo blir vald,
då får de som aldrig har haft en röst äntligen en röst.
De som är hungriga får mat.
De som vill utbilda sig får skolor.
Och de som har drömmar
får se att det inte finns några gränser för vad man kan uppnå.
I mig har ni en vän som ni alltid har haft,
en vän idag, en vän igår och en vän imorgon.
Tack ska ni ha.
Min vän, Jairo Ortega!
Tack ska ni ha.
-Du var fantastisk. -Säkert?
Ja.
Mycket bra, Pablo.
Det finns några saker vi kan förbättra, men vi ska jobba på dem.
Okej, som du vill.
-Grattis. -Tack ska du ha, Valeria.
Grattis.
Ursäkta mig.
Att rösta på Jairo Ortega är att rösta på den enastående Pablo!
Vad är det för fel?
Varför måste hon veta exakt vad du gör hela tiden?
Vad pratar du om?
-Valeria Velez. -Älskling...
Hon är journalist och bevakar nyheter.
Just nu är jag nyheterna.
När du vinner, så håna mig inte med den där slynan.
Kom hit. Kom.
Långsamt. Kom.
Kom...
Du kommer att bli landets första dam förr eller senare.
Så du måste lära dig att handskas med pressen.
Kvinnan är inte på din nivå, Pablo.
Hon förnedrar dig.
Bry dig inte om Valeria.
Pablo!
Ordna en bil!
Ordna en bil till sjukhuset nu!
Vet du vad, Pablo?
Det verkar som om du missköter saker.
Du måste börja tänka mer på din familj... och verksamheten.
Du kan inte vara politiker.
Enligt vem?
Du kan inte gå omkring och dela ut saker till folk
bara för att de ska gilla dig.
Vi... är banditer.
Om du kandiderar till kongressen, måste nån annan sköta labben.
Señor Escobar?
Kom och titta på er dotter.
Gud har välsignat oss med en flicka, Pablo.
Så vacker.
Pablo har tappat kontrollen.
Heliga Guds moder. Vad ska vi göra?
Vi kan inte spöa upp Pablo Escobar som vilken bortskämd typ som helst.
Inte?
Varför inte?
Var försiktig med hot som du inte kan följa upp.
Du vet väl vad han gör?
Enligt colombiansk lag har en kongressledamot full immunitet.
Menar du att han skyddar sig själv medan vi är utsatta?
Ja. Han tror att han är nån jävla "Robin Hood paisa".
Så vad gör vi?
Tja...
Vi gör vår plikt och röstar,
och sen får Pablo ta åt sig äran, och ta riskerna.
Vi fortsätter med vår verksamhet... i bakgrunden, som alltid.
Carlos, vad säger killarna?
Jag antar att de är oroliga?
De är inte politiskt medvetna.
Hur kan du förvänta dig att de förstår dina syften?
Du förstår mig, broder.
Tänk dig... en delstat styrd av oss.
Immunitet för alla, broder.
Vi, Carlos, tillhör folket.
Du måste använda ditt inflytande för att övertyga dem om att jag har rätt.
Om du vinner, behöver du inte förklara nånting.
Och om du förlorar... finns det inget att förklara.
Jag gillar det.
-Hitler sa det. -Så fan heller.
Jo.
Han sa också att ingen politiker
nånsin bör låta sig fotograferas i badkläder.
Han sa det.
Om jag säger dig, Carlos...
...att vad jag verkligen vill...
...är att hjälpa landets fattiga...
...tror du mig eller inte?
Pablo tillbringade större delen av kampanjen
i de fattigaste kvarteren i valdistriktet.
Han stod sida vid sida med de fattiga och svaga
i kampen mot oligarkerna, "de gamla vanliga männen".
Och som andra politiker, gav han många löften.
Skillnaden var att Pablo hade män och pengar nog att hålla dem.
Det började bli uppenbart att Pablo skulle vinna.
Den enda återstående frågan var: Vad skulle man göra åt det?
Gustavo höll löftet att lämna labben,
så Pablo lät Carlos Lehder ta över.
Med typisk tysk effektivitet förvandlades labben till rena nazistället,
och produktionen steg med 12 procent på bara två månader.
Gacha och Ochoas hade en vänta och se-attityd,
och diskuterade hur och när Pablo skulle göra sig av med Jairo Ortega,
när valet väl var över.
Så fort resultaten tillkännages avgår Jairo Ortega.
Han är på väg mot sin egen död.
Själva var vi lite kluvna.
Vi kan inte låta Colombia bli en knarkstat.
Vi måste hitta nån som kan bevisa att karln är knarkhandlare.
Vi stoppar kampanjen innan den börjar.
Ingen är beredd att vittna.
Jag har en bättre idé.
Vi låter honom vinna.
Om han hamnar i fokus och vi kan bevisa smuggling,
kanske skammen får landet att reagera.
Men först måste vi ha bevis på
att Pablo var den knarkhandlare som vi visste att han var.
Så vi vände oss till Suárez och gav honom mycket pengar.
Först berättade han att Pablo greps för smuggling 1976,
och sen fick vi namnet på en polis som kunde ge oss handlingarna.
Problemet var att Suárez fick betalt både av DEA och knarkhandlarna.
-66. -Skitsnack. Jag sköt honom först.
Suárez gav oss namnen på journalisten som rapporterade om gripandet...
...och advokaten som försvarade Pablo.
Och slutligen domaren som beslöt att häkta Pablo.
Vi var som Bermudatriangeln.
Om man kommer för nära, så försvinner man.
Vi måste komma åt den här jäveln.
Om han greps måste det finnas ett foto.
Mappen är försvunnen.
Om det fanns ett foto, så är det också borta.
Det finns alltid ett negativ.
Till slut insåg vi nåt.
Vi måste hitta nån utan hjälp från Suárez,
och det var fotografen som hade tagit förbrytarfotot många år tidigare.
Vi fick hans negativ,
och för säkerhets skull fick han vittnesskydd.
-Hur länge har ni haft fotot? -Det är hemligt.
Och vad gör jag här?
Det är inte Amerikas roll att lägga sig i andra länders val.
Än en gång agerar USA i bakgrunden.
Ert parti tog emot pengar från Escobar.
Ni vill nog agera snabbt i frågan.
Alla tog emot pengar.
Det är amerikanska pengar, så varför går ni inte till pressen?
Det borde komma från er. Ni är justitieminister.
När valdagen väl kom, så blev det en jordskredsseger.
Nya Liberalerna hade kandidaten
som fick flest röster i hela Antioquia,
och hans namn var Jairo Ortega.
Mina damer och herrar, jag är vid mina sinnens fulla bruk,
och jag vill härmed tillkännage mitt beslut
att avsäga mig min plats i kongressen
av familje- och hälsoskäl.
Men jag är helt säker på att min vän Pablo Emilio Escobar Gaviria
kommer att föra våra sociala och politiska idéer vidare,
för Pablo är folkets röst. Tack ska ni ha.
Tack ska du ha, Jairo.
Jag ska göra mitt bästa. Tack ska ni ha.
Tänk dig att du föddes i en fattig familj,
i en fattig stad, i ett fattigt land,
och när du var 28 år gammal,
hade du så mycket pengar att du inte ens kunde räkna dem.
Vad skulle du göra?
Du skulle förverkliga dina drömmar.
Problemet är att ingen kan kontrollera sina drömmar.
Särskilt inte Pablo Escobar.
Särskilt inte om man växte upp i Colombia.
Det finns ett skäl till att magisk realism föddes i Colombia.
Det är ett land där dröm och verklighet är sammansmälta.
I sina huvuden flyger folk lika högt som Ikaros.
Men magisk realism har sina gränser.
Kongressledamot Escobar...
Señor!
Ursäkta mig.
Tillåt mig påminna er om etikettreglerna.
Ni kan inte komma in i salen utan slips.
Okej.
-Vad heter ni? -Juan.
Hör på, Juan...
Det där är en snygg slips.
-Jag fick den av min tjej. -Jaså?
Ja.
Nu går hon till historien.
-Tack ska du ha, min son. -Tack, señor.
Tack!
Och när man kommer för nära solen... kan drömmarna smälta bort.
God dag.
Jag bekräftar att beslutförhet föreligger och att vi kan börja.
Justitieministern Rodrigo Lara Bonilla är närvarande idag
för att hålla ett anförande för kongressen.
Varsågod, ministern.
Tack.
Det har talats mycket om knarkpengar,
"heta pengar", inom vårt politiska system.
Jag har själv anklagats för att ha tagit emot bidrag
från narkotikasmugglare som har köpt sig inflytande.
På den punkten är jag skyldig.
För mig är synden att blunda för något
en lika stor synd som total korruption.
Vi är en nation av blinda, och i vår blindhet
har vi sålt ut vårt land till högstbjudande.
Det är dags att öppna ögonen och se ljuset.
Kongressledamot Escobar...
Ni har sagt att er stora förmögenhet skapats via ett taxiföretag.
Detta foto motsäger era påståenden.
Av det skälet kräver jag er avgång.
Ni är inte välkommen här.
Ni hör inte hemma här.
Tack ska du ha, Juan.
Det som intresserar knarkhandlaren är inte bara justitieministeriets fall.
Han vill även hindra regeringens försök att bekämpa hans intressen.
Han har två vapen: silver och bly.
Jag vill informera folket om att justitieministern har 24 timmar på sig
att presentera bevis för de insinuationer han framförde
i förrgår i representanthuset.
Jag kommer att ta avstånd från detta på juridisk väg
inför myndigheterna och det colombianska rättsväsendet.
Pablo och hans advokater gick på offensiven
och försökte svartmåla Lara med anklagelser.
Jag vill inte ha en konfrontation inför det colombianska folket.
Jag vill ha fred, jag har alltid förespråkat fred,
och jag har längtat efter fred och framgång för det colombianska folket.
Det är viktigt att inse att när kongressledamöter
kan hotas eller köpas hur som helst,
ser vi tydligt omfattningen av knarkproblemen här i Colombia.
Men Lara ville inte ge sig.
Han tog vara på varje chans att kritisera knarkhandlarna,
och gav sig på de män vi aldrig lyckats röra.
Han avslöjade att sex av landets nio fotbollslag
ägdes av knarksmugglare.
Mexikanen Gacha tvingades ge upp delägarskapet i sitt lag,
som lämpligt nog kallades "Miljonärerna".
Lara nekade flygtillstånd för 57 av Ochoas flygplan.
Han bötfällde till och med Pablo för olaglig import
av elefanter och kameler från Afrika.
Och tack vare en enda modig man,
insåg Pablo att hans presidentdrömmar var över.
Det som krävs är hederliga män,
män som vågar stå emot knarksmugglarna,
eftersom knarksmugglarna köper eller dödar alla personer eller myndigheter
som bekämpar deras verksamhet.
Rodrigo Lara blev den viktigaste politikern i Colombia,
tack vare sin kamp mot knarkhandlarna.
Han vägrade sluta jaga dem.
Hans mod gjorde honom till den mest jagade mannen i landet.
För hans säkerhets skull utnämndes han till ambassadör i Tjeckoslovakien.
Han skulle resa om två veckor. Men mycket kan hända på två veckor.
MEDELLINS KNARKBARONER
Jag tror att ni bör ha på er den här tills ni åker.
Känner ni er ansvarig?
I viss mån, ja.
Är ni så arrogant att ni tror att ni påverkade mitt agerande?
Att jag riskerade mitt och mina familjemedlemmars liv
för USA:s politiska mål?
Låt mig säga er en sak, agent Murphy: Förutom att gräva fram det där fotot...
så gjorde ni ingenting.
Beslutet att tala ut var helt och hållet mitt.
Jag råder er att bära den här västen, sir.
Jag accepterar den... av respekt för er oro för mitt välbefinnande.
Men jag vill ge er ett råd medan ni är kvar i Colombia.
Vadå?
Vi accepterar er hjälp, men aldrig er nedlåtenhet.
När allt det här är över, kommer colombianerna att vara hjältar, och offer.
John Wayne finns bara i Hollywood.
Använd västen, bara.
Snälla Pablito... Vi visste att de inte skulle acceptera dig.
Jävla idioter.
Du är för bra för dem, Pablito.
Det här är en kamp som du inte kan vinna.
Du måste tänka mer på familjen och verksamheten...
Strunta i de där fånigheterna.
Jag ordnar det.
På grund av alla lögner och förtal
från minister Lara och hans anhängare,
har jag bestämt mig för att avgå från kongressen.
Jag ställde upp som en representant för vanligt folk,
en röst för dem som inte har nån röst.
Men det har hänt under en stor del av vår historia.
Makthavarna har konspirerat för att tysta mig.
Jag drömde om att göra gott.
De drömmarna är över.
Men var så säker: Jag kommer inte att gå i tystnad...
Jag kommer att kämpa.
"De gamla vanliga männen" misstar sig
om de tror att de kan besegra Pablo Emilio Escobar Gaviria!
Tack så mycket.
Han använde den inte.
Det hade inte gjort nån skillnad.
En god man hade dött till följd av vår strategi.
Det var första gången som jag hade dåligt samvete för mitt jobb.
Suárez tjänade massor av pengar på att jobba åt båda sidor.
Han beslöt att göra oss på gott humör genom att tacka narkotikapolisen.
Jag köpte den här åt din väns fru.
-Hoppas att hon gillar den. -No, gracias.
Du är helt jävla galen.