EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Serien bygger på virkelige hændelser. Visse personer, navne, virksomheder,
hændelser og steder er opdigtede af hensyn til dramatiseringen.
Ligheder med navne, personligheder eller en persons baggrund
er tilfældige og utilsigtede.
Der er ingen respekt. Jeg nåede ikke engang at tage smøgerne.
Jeg skyder fandeme alle vidnerne i hovedet. Nemlig, du.
Hvem var det?
Det er sikkert Carrillo og Bloque de Búsqueda.
-Midt i forhandlingerne? -Enten prøver Gaviria at fange mig...
...eller også er Carrillo pænt ligeglad med forhandlingerne.
Så ved du, vi er nødt til at afslutte handlen i en fart...
...før de finder og dræber os.
Ikke før vi bygger vores eget fængsel.
Og det er den skidefeje præsident nødt til at gå med til,
om jeg så skal proppe en bombe op i røven på ham.
Det er skidekoldt. Har du en jakke til mig?
-Se her, bøsserøv. -Hvad er der?
Det er en lårkort med dit navn på.
-"Gustavo Gaviria." -Giv mig den.
Fint, lad os ringe til de andre.
Hvad med dig? Har du det godt?
Hvis Gaviria lod os sende vores folk ud,
havde vi fanget den nar på fem minutter.
Det tror jeg altså ikke. Escobar er klogere, end du tror.
-Pis også. -Vent!
Vi opsnappede et signal i skoven ved området, vi holdt øje med.
Okay, vi slap væk.
Hent os ved El Mariano-passet.
-Vi har nye koordinater på Escobar. -Klogere, end man tror?
Du skal ikke være for skråsikker.
Vi sporer den telefon, som vi mener tilhører Escobar.
Den er fem kilometer fra finca'en.
Bed om, at de sender colombianske folk af sted med det samme.
Vi registrerer længde- og breddegrad til et fast punkt.
Den mistænkte lader til at være stoppet.
Det er eddermame løgn.
Ja.
Han undslap.
Igen.
Hørte du, hvad jeg sagde?
Kom så.
Jeg havde lige noget andet at se til.
Jeg tror, hun har kolik.
Hvad er det?
Jamen, så kan hun jo ikke sove, og det kan jeg så heller ikke.
Ringede du til børnehjemmene?
Skulle jeg så forklare alt på engelsk for slet ikke at nævne spansk?
Jeg fatter stadig ikke, hvorfor du tog hende med.
Lad os aflevere hende på et hospital.
Nej, det kan vi ikke. Det er jo ikke som et internat, vel?
Jeg ved, du har travlt, men vi skal finde ud af, hvad vi stiller op med hende.
Der er krig, Connie.
Du sagde, det kun ville være et par dage.
Der er allerede gået en uge. Hvad er det, vi laver?
-Er det min T-shirt? -Der er ikke flere bleer.
Hvad med at købe nogen, før hun skider på alt dit tøj?
Det er godt at se, du har fundet nogle venner.
Nu passer du på. Hun er kløgtig.
Hun kan snuppe din pistol og skyde dig i hovedet.
Undskyld.
Hvordan har du det?
Som man kan forvente.
Du skal lave en optagelse mere med mig.
Nej.
Nej, ikke før du lader flere gidsler gå.
Maruja er meget syg. Ricardo har mavesår.
Jeg er alt, du behøver, for at kunne forhandle.
Hvorfor prøver den colombianske regering så at fange mig?
Hør her...
Jeg synes, du er enormt modig.
Men Gaviria er en lort, og ikke for noget, men det er din far også.
Hvad havde du forventet?
Bare at komme i kongressen?
Uden at det gør noget, at du faktisk smugler stoffer?
Jeg havde forventet respekt.
Du fik respekt, da du byggede huse til de fattige.
Men da du ikke fik samme respekt fra en flok egocentriske bureaukrater,
blev du mopset.
Jeg ville udrette store ting her i landet.
Har jeg gjort mig selv til et uhyre, som I alle sammen hævder,
skyldes det folk som din far...
og de "sædvanlige" politikere.
Oligarkerne og deres slags
ville aldrig acceptere den lille paisa fra Medellín,
der havde flere penge og var klogere end dem alle.
Du har ret.
Du kunne have udrettet store ting.
Og det er det mest sørgelige.
Escobar har lovet at lade flere gidsler gå fri.
Men til gengæld beder han om fortsatte og ærlige forhandlinger.
Præsident Gaviria... Han ved, hvad du planlægger.
Han ved det.
Hvis du holder på at pågribe ham med hjælp fra amerikanerne...
...slår de os alle sammen ihjel.
Du bringer min datters liv i fare!
Nej. Med al respekt bringer vi ikke nogens liv i fare.
Vores prioritet er din datters liv og de øvrige gidslers liv.
Men vores prioritet er også at pågribe Escobar.
Du kan ikke få begge dele på en gang.
Forhandle med Escobar, mens du prøver at pågribe ham?
Ved du, hvad han kræver?
At vi holder valg om forfatningen for at afskaffe udleveringsvilkårene.
At han kun erklærer sig skyldig i at have smuglet narko én gang.
Og det værste er også, at han vil bygge sit eget fængsel
med sine egne vagter til at "passe på" ham.
Det er en pagt med djævlen.
Du er præsident i et land, der længe har været et helvede.
Hvem forventede du ellers at indgå en aftale med?
Det var lettere for Gaviria at indgå 100 aftaler med djævlen
end at indgå én med Pablo.
Det var politisk selvmord at give efter for Pablos krav.
Så han gjorde som alle andre politikere: Han trak tiden ud.
Han holdt vores fly i luften og bad til, at vi fandt noget.
Hallo. Det er Gorilla.
Begynd at pejle, hvor signalet kommer fra.
Og da vi fandt noget, var det ikke, hvad vi håbede.
Undskyld, men jeg har det skidt.
Miss Diana...
Hvorfor er du så uvenlig mod chefen?
Du er loyal som et får, ikke?
Han holder dig... og mig og hele landet som gidsel.
Det er din tur først.
Gem dig her. Hurtigt!
Hvem ville have troet, at en mislykket razzia ville være Escobars største sejr?
Pablo behøvede ikke at røre en finger. Vi gjorde det hele for ham.
Vi har et problem.
For Colombias borgere, der var trætte af urolighederne,
var Dianas død dråben.
Det var ikke bare en oligark, der døde.
Hun var kendt fra tv hjemme i stuerne og var elsket af alle samfundslag.
Folket var knust.
Præsident Gaviria var trængt godt op i en krog.
Hr. præsident!
Du dræbte min datter.
Lad hende gå.
Vent...
Havde du accepteret hans vilkår, ville min datter være i live!
Giv ham, hvad han vil have.
Lad ikke også andre lide, som vi har lidt.
Hr. præsident... Vi skal af sted.
Gud være med dig, Nydia.
Lad mig gøre en ting helt klart.
Dianas død var ikke din skyld. OK? Husk det.
Escobar har ressourcer nok til at kunne blive ved i evigheder.
Ja, og det har vi også.
Vi er staten.
Vi kæmper, gør alt, hvad der skal til, og vi skal nok komme ham til livs.
Vi har forskellige muligheder.
Hvorfor lader vi for eksempel ikke USA's militær komme til fadet?
Ja... Vi kan ikke lide det. Jeg kan ikke selv lide det.
Men hvis det er en specifik, klar mission...
-Nej. -Noget hemmeligt så.
Nej!
Nu skal det her være slut.
Giv Escobar, hvad han vil have.
Kør.
Hvis kongressen nedstemmer udlevering, er vi forsvarsløse.
-Som en stor, fed, tandløs tiger! -Alt, hvad vi har gjort, går tabt.
Vi har intet valg.
Folket er trætte af alle bomberne og alle blodsudgydelserne.
Ja, og for ham går forretningerne som sædvanligt,
-bare fra fængslet i stedet. -Nemlig!
Når alt er sagt, er det da en sejr, at Escobar sidder fængslet.
PR-mæssigt?
Det er ren overgivelse.
I vil have Escobar.
Hvorfor?
Fordi I vil hive ham rundt i manegen med jer i jeres DEA-jakker?
I tror, det hele er en leg, ikke?
Det er Colombia, og vores folk ønsker fred!
Det er fandeme ikke en leg!
Nu vil vores ven Fernando
vist fortælle os et eller andet.
Colombias regering vil lade Pablo overgive sig,
og han erkender ét sølle forhold: Narkosmugling.
Og...
...de lader ham bygge et fængsel,
som politiet skal holde sig mindst tre kilometer fra.
Vi er i det mindste selv sluppet væk fra tyranniet!
Længe leve Colombia, røvhuller.
Fernando...
Tusind tak.
Og ved du, hvornår kongressen vil stemme om udleveringsreglerne?
Ja, det er... kun et spørgsmål om... uger.
Og så vil du kunne overgive dig til myndighederne.
Jeg er rigtig glad for at kunne afslutte mit arbejde med dig med sådan en sejr.
Nej, det er jo nu, jeg får allermest brug for din hjælp.
-Hvordan det? -Fernando...
Nu skal vi finde den juridiske løsning på at nedsætte min straf endnu mere.
Ikke?
Hvad betyder det så for os?
Min egen, det betyder... at jeg nu har et fængsel.
Og du kan besøge mig...
...hver dag.
-Jeg mener det, Pablo. -Det gør jeg også.
Problemet er bare...
Nu har du jo indrømmet, at du smugler narko,
så mit image som journalist kan ikke tåle en som dig.
Så...
Nu tror du, jeg vil skade din troværdighed som journalist... Er det det?
Du ved godt, hvad jeg mener.
Ja da. Det gør jeg helt sikkert.
Jeg tror, det er på tide,
jeg lader dig gå, så...
...du kan finde en kæreste, der er ærlig.
Så du kan få et lille hus, få nogle små børn,
-nogle små hunde... -Lad være med at lave sjov.
Det gør jeg heller ikke.
Du skal bare vide...
...at du, Valeria...
...er en bandit - ligesom jeg.
Så drop alt det pis.
Så slap du vist godt fra det alligevel, hvad?
Pis, jeg troede jo, du var blevet tosset.
Folk tror altid, at de geniale er gale.
-Ikke? -Jo.
-Ochoa-brødrene... -Hvad med dem?
De er helt sikkert pissearrige.
Over aftalen?
Eller fordi du knalder deres søster?
Det var en dum fejl.
Lad os håbe, de ikke vil have, at du bøder for det.
Kapløbet var i gang.
Pablo skulle bygge sit fængsel så hurtigt som muligt.
Og fjenderne skulle have fingrene i ham, før det var bygget.
Så snart Pablo var inden for murene, var han i sikkerhed.
Og det var alle uden for murene så ikke.
Vi har fået officielt besked på ikke at foretage os yderligere,
når Pablo officielt overgiver sig.
-Bloque de Búsqueda bliver opløst. -Vi hørte godt betingelserne.
-Ingen strissere nær fængslet. -Det er fandeme noget fup.
Det er en dødsdom over mine mænd.
Jeg kan jo ikke beskytte dem.
Det går jeg ikke med til.
Der er strissere, der hader Escobar lige så meget, som jeg gør.
Mere.
De stopper ikke bare, fordi de får besked på det.
Mener du, de gør, som de vil?
Det kan vi godt sige... men jeg skal stadig have de der efterretninger.
-Vi giver dig alt, vi finder. -Javi, du skal slappe lidt af med det der.
De ved, vi har hjulpet jer. En gang mere, og det er slut.
Sagde du ikke, at du var med på det hele?
Fodboldbanen kommer til at ligge derovre.
Her skal Manuela have et lille dukkehus,
og nedenunder er der bar og boblebad til gutterne.
Min familie skal bo i en villa længere nede ad bakken.
Jeg installerer et teleskop, så jeg kan se dem, når jeg vil.
Sikkert... Du kommer til at glo mere på andre pigers bagdele.
Nej, familien! Jeg vil se mine unger.
-Hvordan kan vi hjælpe? -Tja...
Når Gustavo og jeg er i fængsel,
regner jeg med dig, Moncada, og dig, Galeano, til at holde øje med det hele.
Tak, Pablo.
Vi er heldige at få det store ansvar. Du kan regne med os.
Vi har allerede talt om planerne, og alt står klart, ikke?
Jo. Vi svigter dig ikke.
Fortalte du dem om afgiften?
-Nej. -Afgiften?
Hvilken afgift?
Hvem betalte for den krig, vi udkæmpede?
Det gjorde du.
-Dig, Don Pablo. -Nemlig.
Nu er der fred.
Det vil I få direkte gavn af.
Det er kun fair, at I betaler for noget af det juridiske og sikkerhedsmæssige,
som Gustavo og jeg skal slås med bag tremmerne.
Og hvor meget beløber det sig til?
Vi talte vist om 200,000 dollar om måneden, ikke?
Jeps, 200,000.
200,000?
Det er jo en formue.
Men det er i orden.
Og tak endnu engang for det store ansvar,
-og fordi du overlader det til os. -Fint.
Var det nu også klogt?
Hvorfor skal de høste frugten af alt vores slid
uden at betale os for det?
Jeg er enig...
Men lige nu har vi altså brug for, at de to fjolser er loyale.
Og inspirerer jeg måske ikke folk til at være loyale?
Du ved, at du har min loyalitet.
Men jeg ved ikke med de andres.
Sagen er jo, at du vandt.
Det kan man ikke nægte.
Men du gav dig.
Og der er dem, der mener, at det er en svaghed.
Vi skal holde fjenderne tæt på. Nu mere end nogensinde før.
Tak.
Det er dejligt at se dig igen, Valeria.
I lige måde. Jeg er rigtig glad for at se dig.
Selvom jeg må indrømme, at det er lidt uventet.
Vi er bekymrede for dig.
Og... hvorfor er "vi" så det?
Pablo laver en studehandel med regeringen.
Han må gøre visse indrømmelser.
Og de kan måske også skade dig og dit renommé.
Hvis der er noget, jeg er god til, er det at værne om mit renommé.
Denne gang er det noget andet.
Du var med til at skabe alt det der pis med "Robin Hood Paisa".
Og når alt er noget pis, så må du tage ansvaret for det.
Han snød måske også mig. Sammen med resten af verden.
Du har jo fjender, ikke?
De lader dig ikke bare sno dig uden om det hele.
Valeria...
Vi har masser af venner i New York. Vi står stærkt dér, ikke?
Du bør tage af sted et stykke tid.
Og forlade Colombia?
Der er jo en million colombianere der.
Et nyt publikum.
Og de blæser på, om du har knaldet med et uhyre eller ej.
Bare et stykke tid.
Når det hele er overstået, kan du komme tilbage og holde hovedet højt.
Det lover jeg.
Og så har du også reddet dig et nyt publikum i USA.
-Forræderi er ikke lige mig. -Hvad mener du med det?
Og hvem forræder du?
Din rolle som hans elskerinde?
Du er stadig loyal over for en mand, der ikke finder dig værd at gifte sig med.
Mig som hans kone?
Nej, der tager du helt fejl.
Det sidste, jeg ønsker mig, er at være gift med ham.
Og... tror du måske jeg gerne ville være hans kone?
Tror du, jeg vil sidde spærret inde og kukkelure i Monaco-bygningen,
mens han føjter rundt med...
Med mig?
Nej.
Det er for kedeligt.
Hvor har jeg savnet dig.
Jeg har også savnet dig.
Nej, det var frygteligt.
Det var frygteligt.
Hver dag i et nyt hus...
Bekymret for dig...
For ungerne...
Helt ærligt...
Det er rart at være hjemme.
-Du ser glad ud. -Ja da.
Den tid er forbi.
Jeg har aldrig set en mand være mere glad for at skulle i fængsel.
Børnene! Børnene, Pablo!
-Børnene! -Nej, Tata!
-Jeg vil hen til dem! -Bliv her!
-Mine børn! -Bliv her!
Jeg henter dem. Du bliver her!
Juan Pablo!
-Er du OK? -Ja.
Kom så.
Gå hen til din mor.
Kom, skat.
Eksplosionen kom fra en bilbombe på gaden nedenfor,
og der var cirka 400 kilo dynamit.
Lille Manuela blev døv på det ene øre.
I krig er det altid de uskyldige, der kommer til skade.
Monaco-bomben fortalte Escobar to ting:
For det første var strisserne ikke hans største problem.
De ville aldrig bombe nogen.
Det var en ny, der ikke var bleg for at gå efter hans familie.
Bare rolig.
Vi skal nok dræbe hele slænget.
For det andet, og det, der gik ham allermest på...
For første gang i hans liv... havde nogen sladret om ham.
Og det værste var, at han ikke anede, hvem det var.
Hallo?
Der var et bombeattentat ved Monaco-bygningen.
-Nu? -For et par minutter siden. En bilbombe.
-Hvem var derinde? -Det ved vi ikke.
Hvad har du ellers af oplysninger?
Andet ved vi ikke lige nu.
OK, tak.
Han tager hende altid med til det samme motel.
-Marina. -Hvor skal du hen?
Jeg tager ind til byen.
Jeg skal ud af det her fængsel.
-Kom her, Marina. -Ja?
Hyg dig.
Og pas på dig selv.
Tak.
Du ved godt, hvad han vil gøre, ikke?
Han kører bare forretningerne videre fra bag murene,
som står under den colombianske regerings beskyttelse.
Hav nu lidt tiltro til ham. Han er jo genial.
Så meget desto mere grund til, at vi bør forhandle om at overgive os.
Men du ved godt, at Pablo selv fik lukket den mulighed.
Så vi skal udnytte dine politiske kontakter
og især general Jaramillo.
Taler du med ham på vores vegne?
Naturligvis.
Men jeg tror ikke, det er nok.
Hvad mener du?
At du skal tilbyde noget mere.
Noget, der interesserer dem nok til, at de laver en aftale med dig.
Gustavo Gaviria.
Han er nøglen til Pablos forretninger.
Skrider det røvhul i svinget, ryger hele korthuset.
Det kunne måske godt virke.
Det kunne det.
Man siger tit, at tyve er blottet for ære.
Det gælder især for narkohandlere.
Ochoa-brødrene fik med hjælp fra Cali deres helt egen aftale i stand.
Ingen udlevering, ingen hård straf.
Colombias regering var villig til at se gennem fingre med deres rolle
i det største kokainimperium i hele verden.
I stedet ville de få en nedsat straf. Og hvad lød tiltalen på?
Følg mig.
Illegal import af tyre fra Spanien. Jeg tager ikke pis på jer!
De grinede hele vejen til spjældet,
for de skulle bare bruge deres søster som lokkedue
til at fange den fisk, strisserne rent faktisk ville have.
Kys mig.
-Du er smuk i aften. -Ja, sikkert.
Jeg mener, at du altid er smuk.
Gustavo.
Hvad sker der?
Ikke noget.
Der sker ikke noget. Vel, oberst Carrillo?
Det er op til dig.
-Sig farvel. -Nej.
Nej, nej. Gustavo, se på mig.
Ved din familie, hvor du er?
-Gustavo! -Slap af, Marina.
Du begår en kæmpe fejl, Carrillo.
Vi forhandler allerede med regeringen.
-Det her har du ingen grund til at gøre. -Du har ret.
Og derfor er jeg her heller ikke.
Hvad fanden er det så, du vil?
Lad være med at være dum.
Giv mig din fætter. Så lader jeg dig leve.
Godt.
Så slå mig ihjel, dit røvhul.
Det står jeg ikke selv for.
Men lad mig præsentere dig for folk, der ville elske at gøre det for mig.
Ham der? Det er Lastia.
Hans søster døde i en boghandel i Bogotá af en af dine bomber.
Hun var 17 år.
Og ham her...
Trujillo.
Du slog hans far og hans bror ihjel, fordi de var strissere.
-Det har intet med mig at gøre. -Har det ikke?
Hvis du støtter det onde, så er du selv af det onde.
Se på dem.
Du skal se godt på dem.
Et par af de ofre, du har efterladt dig.
Sig mig engang...
Har du nogensinde følt retfærdighedens hævn?
Giv mig din fætter.
Ellers få de lov til at vise dig, hvad hævn er - med deres næver.
Så gør det... Røvhuller.
Godt så.
Lad os se, hvad du siger... om ti minutter.
Gør det.
Sig, hvor din fætter er.
Det behøver ikke at ende sådan her.
Sig, hvor din fætter er.
Vi...
...er forbrydere... Ikke stikkere, din fede nar.
I... I dør fandeme, alle sammen!
I er døde, røvhuller!
Jer selv, jeres familier, jeres koner, fede pikhoveder.
I er døde!
Smid liget på vejen til Sabaneta.
Det der kommer vi til at bøde for.
Anmeld hans død som et offer i en skudduel med politiet.
Husk at skrive, at han skød først.
Men han er jo helt forslået.
Er det godt nok?
Der er intet... smukkere og vigtigere i mit liv end det her.
Vi er her sammen... alle sammen.
Lad os nu spise og nyde den dejlige mad.
-Vent. -Nå ja, rødbederne.
Chef?
Hej, sid ned.
-Sid ned... -Jeg kan næsten ikke sige det...
Sig det som en mand.
-Gustavo er død. -Hvad?
De fandt liget uden for Sabaneta, og han var helt forslået.
Hvad?
De skød ham også.
Nej, nej! Hvor vover du at sige den slags i mit hus!
Hvor vover du! Ud! Forsvind fra mit hus!
Du... går nu! Forsvind fra mit hus! Ud!
Nej! Nej. Pablo... Ud med dig!
Det er OK. Det skal nok gå.
Er du sikker på det her?
Ja.
Få ham bragt over til bedemanden.
Vogt over hans lig hele tiden, indtil han er begravet.
-Javel. -Gå så.
Hvordan går det?
Jeg kommer til at savne ham meget, mor.
Da...
Da du var ni eller ti år... Kan du huske det?
Du cyklede altid rundt.
Du cyklede op i bjergene og forsvandt bare.
Der kunne gå en hel dag...
Og vi kaldte på dig...
Vi var ved at gå fra forstanden og råbte og skreg på dig...
...indtil du pludselig var der igen.
Du gode Gud.
"Hvor har du været?"
Det råbte jeg igen og igen.
"Oppe i bjergene, mor."
"Højere oppe end skyerne, tante", sagde Gustavo og lo.
Han...
Han ville altid højere op.
Det ville han altid.
Men kun sammen med dig.
Kun sammen med dig.
Jeg troede ikke, det ville ende sådan.
Goddag.
Chef?
Der er kommet en langvejs fra for at se dig.
Miss Valeria.
Goddag, frue. Pablo.
Hvad laver hun her?
Jeg er her kun, fordi jeg har vigtige oplysninger.
Jeg håber, de er meget vigtige.
Det er om Gustavo.
Så sig det.
Jeg har hørt, at Ochoa-brødrene er blevet set i Cali.
Det er dem, der stak Gustavo.
Til gengæld hjalp kartellet dem med at lave en aftale med regeringen.
Hvordan ved du det?
Du kender mig.
Jeg har mine kilder.
Hvem i Cali?
Pacho Herrera.
Pablo ville sende en besked til Cali,
så han fik sine sicarios til at slå til under en fodboldkamp.
Det var yderst effektivt.
Den dag fik han ram på 14 Cali-folk.
Problemet var bare, at alle på fodboldbanen havde ens tøj på.
Da sicarios først så Pacho, var han allerede på vej væk.
"Hvor længe vil du dog skjule dig, Herre?
Hvor længe skal din harme brænde som ild?
Tænk dog på, at min livstid er kort,
og at du har skabt alle mennesker til intethed."
Pablo begravede Gustavo i Medellíns bakker,
hvor fætrene legede som børn.
For ham var det at miste sin bedste ven
prisen for at undslå sig udlevering.
Så han beordrede, at begravelsen skulle finde sted på nøjagtigt samme tid,
som da kongressen stemte om at ophæve udleveringsreglerne.
Hvad enten det var Gavirias støtte, Pablos "plata o plomo",
eller om folk bare var trætte af al den vold,
blev udleveringsreglerne nedstemt med et stort flertal.
Nogle timer efter afstemningen fløj en militærhelikopter
til koordinaterne lige uden for Medellín,
hvor Pablo ventede.
Jeg kommer, som du allerede ved, på vegne af præsident César Gaviria
og Colombias regering.
Her er vores betingelser for, at du overgiver dig.
Peña og jeg ville se det med vores egne øjne.
En terrorist, narkohandler og morder, der overgav sig til et lettet land,
der gav ham alt, hvad han bad om.
Det var det tætteste, vi kom på ham, og vi havde aldrig følt os længere væk.
Godt.
Lad mig aflevere mit våben.
-Du vandt. -Det gjorde vi begge to.
Nu kan Gaviria offentliggøre, at Pablo Escobar har overgivet sig.
Bortset fra, at det ikke rigtigt passer.
Du og jeg ved, at det er en stor, fed løgn.
Løgne er nødvendige... når sandheden er for utrolig at tro på. Ikke?
Det var fandeme ikke en overgivelse.
Pablo bøjede sig ikke for retfærdigheden.
Han undslap den. Og vi kunne kun lade stå til.
Escobar havde endnu engang brugt vold til at få verden til at føje sig.
De kaldte det "la gran mentira". "Den store løgn".
Og det var jo en løgn.
Bortset fra, at jeg, da jeg så ham flyve til sit luksusfængsel...
...ikke kunne lade være med at tænke, at der også var et gran af sandhed.
Fucking nar.
En sandhed, jeg ikke havde været villig til at acceptere.
Han slog os, fordi han var villig til at gøre det, som vi ikke selv var.
De onde overholder ikke reglerne.
Derfor er de jo onde.
Måske er det også derfor, de vinder.
Lagarto... Skal vi spille i aften eller hvad?
Jeg har Poison på 400-1700 megahertz.
La Dispensaria.
Hvem giver vi det til? DEA?
-Ja. Lad os give det til Javier Peña. -Peña er en røv.
-Jeg giver det til ham den anden. -Fint.
Jeg lovede mig selv, at når tiden var inde,
ville jeg slå til mod Escobar.
Selv hvis jeg skulle omgå reglerne. Det var jeg villig til at gøre.
-Hallo? -Hej, det er Central Spike.
OK.
Tror du selv, at en af de gode ikke havde spillet på alle tangenter
hos de her røvhuller?
Siger du, at jeg er ond?
Fint. Men det betyder bare, at du ikke har mødt nok rigtigt onde
til at kunne se forskel.
Er der én ting, jeg har lært hernede i Colombia, så er det,
at de gode og de onde er relative begreber.