UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Serialul e inspirat din evenimente reale. Unele personaje, nume, firme,
incidente și locuri sunt fictive în scopul dramatizării.
Orice asemănare cu personaje reale e pur întâmplătoare.
Niciun respect. Nici n-am putut să-mi iau țigările.
O să împușc în cap fiecare ostatic afurisit. Așa.
Cine face asta ?
Carrillo și Echipa de căutări, sunt sigur.
- În mijlocul negocierilor ? - Ori Gaviria încearcă să mă prindă...
Ori lui Carrillo i se rupe de negocieri.
Trebuie să încheiem rapid acordul ăla, înainte să ne găsească și să ne omoare.
Nu înainte să ne construim închisoarea noastră.
Iar căcănarul ăla de președinte o să fie de acord,
chiar dacă trebuie să-i bag o bombă în cur pentru asta.
E frig al naibii ! N-ai o geacă și pentru mine ?
- Uite, poponarule. - Ce e ?
E fustă mini cu numele tău pe ea.
- "Gustavo Gaviria." - Dă-o încoa'.
Bine, să sunăm băieții.
Tu ce faci ? Ești bine ?
Dacă ne lăsa Gaviria cu trupele SUA, îl prindeam pe ticălos în cinci minute.
Da, nu sunt sigur. Escobar e mai isteț decât pare.
- La naiba. - Stați !
Am detectat un semnal în pădurea din jurul țintei.
Bine, băieți, avem liber.
Luați-ne din trecătoarea El Mariano.
- Avem noile coordonate ale lui Escobar. - Mai isteț decât pare ?
Da, nu te bucura încă.
Avem un semnal pentru telefonul presupus a fi al lui Escobar,
la cinci clicuri de finca.
Trimiteți de urgență unitățile columbiene.
Echipa de căutări, înregistrăm latitudinea și longitudinea în punct fix.
Subiectul pare că nu se mai mișcă.
Nu-mi vine să cred.
Știu.
A scăpat.
Din nou.
Ai auzit ce am spus ?
Haide.
Da, sunt puțin ocupată, Steve.
Cred că are colici.
Ce-i aia ?
Înseamnă că nu poate să doarmă, deci nici eu nu pot.
Ai sunat la orfelinate ?
Crezi că pot explica situația în engleză, darămite în spaniolă ?
Tot nu înțeleg de ce ai adus-o aici.
Hai s-o ducem la un spital.
Nu, Steve, n-o putem duce la un spital. Nu e adăpost de animale.
Știu că ești ocupat, dar trebuie să stabilim ce facem cu ea.
Connie, suntem în război.
Ai spus că e numai pentru câteva zile.
A trecut deja o săptămână. Ce facem aici ?
- Ăla e tricoul meu ? - Nu mai avem scutece.
Du-te să iei câteva, până nu ți se cacă pe toate hainele.
Mă bucur să văd că v-ați împrietenit.
Ai grijă, băiatule. Domnișoara e foarte isteață.
Îți ia arma și te împușcă în cap.
Îmi cer scuze, șefu'.
Cum vă simțiți ?
Cum e de așteptat.
Trebuie să mai faceți o înregistrare pentru mine.
Nu.
Nu, până nu mai eliberați ostatici.
Maruja e foarte bolnavă. Ricardo are ulcer.
Doar de mine aveți nevoie ca să negociați.
Atunci de ce guvernul columbian mă vânează mai departe ?
Uitați...
Vă admir mult curajul.
Dar Gaviria e un căcat, și tatăl dvs. la fel, cu tot respectul.
Și ce credeați ?
Credeați că intrați în Congres fluierând ?
Fără să conteze că faceți trafic cu droguri ?
Mă așteptam la respect.
Dvs. erați respectat când construiați locuințe pentru săraci.
Dar când n-ați primit respectul unei turme de birocrați egocentrici,
v-ați înfuriat.
Voiam să fac lucruri mărețe pentru țara asta.
Dacă m-am transformat într-un monstru, cum spuneți voi toți,
asta e din vina celor ca tatăl dvs...
Și a politicienilor "dintotdeauna".
Acei oligarhi și acei oameni
n-ar fi tolerat niciodată ca un mic paisa din Medellín
să aibă mai mulți bani și să fie mai inteligent decât ei toți la un loc.
Da.
Ați fi făcut lucruri minunate.
Asta e partea cea mai tristă.
Dl Escobar a promis să mai elibereze doi ostatici.
În schimb, cere continuarea negocierilor în condiții transparente.
Dle președinte Gaviria, el știe ce faceți.
Știe.
Dacă insistați să încercați să îl prindeți cu ajutorul americanilor...
ne vor omorî pe toți.
Riscați viața fiicei mele !
Nu, Nydia. Cu tot respectul, nu riscăm viața nimănui.
Prioritatea noastră e viața fiicei dvs. și a celorlalți ostatici.
Dar prioritatea noastră e și capturarea lui Escobar.
Nu se poate și una, și alta.
Negociați cu Escobar în timp ce încercați să-l prindeți.
Știți ce cere ?
Vrea să convocăm un referendum pentru abolirea extrădării.
Vrea să se declare vinovat că a făcut trafic cu droguri doar o dată.
Și, cel mai grav, vrea să își construiască propria închisoare
și să fie păzit de propriii gardieni.
Acesta este un pact cu diavolul.
Sunteți președintele unei țări care a devenit demult un iad.
Cu cine vă așteptați să faceți pactul ?
I-ar fi fost mai ușor să se înțeleagă de o sută de ori cu Diavolul,
decât o dată cu Pablo.
Ar fi fost sinucidere politică să-i accepte cererile.
Atunci a făcut ce fac politicienii cel mai bine: a tras de timp.
Ne-a lăsat să zburăm în continuare și s-a rugat Cerului să dăm lovitura.
Alo ! Gorila aici.
Echipe de la sol, începeți triangularea pentru sursa semnalului.
Iar când am dat-o, n-a fost lovitura pe care o speram.
Scuză-mă, Gorila, nu mă simt bine.
Dră Diana...
De ce sunteți așa de nesuferită cu patronul ?
Tu ești loial ca o oaie, nu ?
Omul acela e răpitorul tău, al meu și al întregului popor.
Hai, dvs. prima.
Ascundeți-vă aici, rapid !
Cine ar fi crezut că un atac eșuat avea să fie o mare victorie pentru Escobar ?
Pablo n-a tras niciun foc. Noi am făcut-o.
Băieți, avem o problemă.
Pentru columbienii obosiți de atâta luptă, moartea Dianei a fost ultima picătură.
Nu murise un oligarh.
Prezența ei pe ecranele televizoarelor și în casele lor nu ținuse cont de clasă.
Oamenii erau devastați.
Pentru președintele Gaviria, opțiunile erau limitate.
Dle președinte !
Dvs. mi-ați omorât fiica.
Lăsați-o să treacă.
Așteaptă...
Dacă i-ați fi acceptat condițiile, fata mea ar mai fi trăit.
Dați-i ce vrea.
Să nu sufere și alții cum suferim noi.
Dle președinte ! Trebuie să plecăm.
Dumnezeu să fie cu voi, Nydia.
Vreau să clarific un lucru.
Nu ești tu de vină pentru moartea Dianei. Da ? Să fie limpede.
Escobar are resursele să continue așa la nesfârșit.
Da, și noi la fel.
Noi suntem statul.
Luptăm, facem ce trebuie și îl terminăm.
Avem opțiuni.
De pildă, de ce nu permitem accesul trupelor americane ?
Știu... Nu ne place. Nici mie personal.
Dar dacă este o misiune anume, clară...
- Nu. - Sub acoperire.
Nu !
E timpul să-i punem capăt.
Îi dăm lui Escobar ce ne cere.
Să mergem.
Dacă Congresul dvs. abolește extrădarea, rămânem fără colți.
- Suntem un tigru de hârtie ! - Tot ce am făcut se pierde.
Nu avem de ales.
Oamenii sunt sătui de bombe și de vărsare de sânge.
Iar afacerile merg ca de obicei.
- Doar că le conduce din pușcăria aia. - Exact !
În condițiile date, Escobar la închisoare este o victorie.
De relații publice ?
E capitulare.
Îl vreți pe Escobar.
De ce ?
Ca să îl puneți să defileze în uniformele voastre DEA ?
Vouă vi se pare un joc ?
Asta e Columbia, și poporul nostru vrea pace !
Nu e un joc, la naiba !
Bun. În acest moment,
prietenul nostru Fernando ne va spune ceva.
Guvernul Columbian îi va permite lui Pablo să se predea,
acceptând un singur cap de acuzare: trafic de droguri.
Și...
Îl lasă să construiască o închisoare,
de care poliția nu se poate apropia la mai puțin de trei kilometri.
În sfârșit, ne-am eliberat de tiranie !
- Trăiască Columbia, nenorociților ! - Trăiască !
Fernando...
- Îți mulțumesc foarte mult. - Nu, Pablo...
Știi când va vota Congresul abolirea extrădării ?
Da, e o chestiune de săptămâni.
Iar atunci te vei putea preda autorităților.
Mă bucur să îmi închei serviciile pentru tine cu o asemenea victorie.
Nu, frate. Acum voi avea mai mare nevoie de serviciile tale.
- Cum vine asta ? - Fernando...
E momentul să aflăm ce căi legale există pentru a-mi reduce și mai mult pedeapsa.
Da sau nu ?
Și ce înseamnă asta pentru noi ?
Iubito, înseamnă că acum am o închisoare.
Iar pentru tine, zilele de vizită vor fi...
...toate.
- Vorbesc serios, Pablo. - Și eu.
Pablo, problema e că...
Acum, când ai recunoscut traficul de droguri,
imaginea mea de ziaristă nu poate fi asociată cu a ta.
Așadar...
Acum crezi că îți afectez credibilitatea de ziaristă... Asta e ?
Înțelegi ce spun.
Da, sigur. Sigur că da.
Cred că e timpul
să îți redau libertatea,
ca să îți găsești un iubit cinstit.
Să aveți căsuța voastră, copilași...
- cățeluși... - Nu face mișto, Pablo.
Nu fac.
Vreau doar să știi că tu, Valeria...
...ești o bandită la fel de mare ca mine.
Așa că nu mă lua cu căcaturile astea.
Se pare că ai scăpat, boule.
Eu am crezut că ai înnebunit.
Geniile sunt considerate mereu nebune.
- Așa e ? - Da.
- Frații Ochoa... - Ce-i cu ei ?
Să fii sigur că vor fi ofticați.
Din cauza tratatului ?
Sau pentru că le fuți sora ?
Aia a fost o greșeală stupidă, Gustavo.
Să sperăm că nu te vor face să plătești mai târziu.
Cursa începuse.
Pablo trebuia să își construiască închisoarea cât mai rapid.
Cât despre dușmanii lui, ei trebuiau să ajungă la el înainte să termine.
Odată intrat acolo, Pablo ar fi fost în siguranță.
Iar toți cei de afară nu.
Am primit un ordin de a înceta toate operațiunile
când Pablo se predă oficial.
- Echipa de căutări va fi desființată. - Am auzit condițiile.
Fără poliție pe o rază de trei kilometri.
Ce bătaie de joc.
E o condamnare la moarte pentru oamenii mei.
Nu-i voi mai putea proteja.
Nu voi permite asta.
Sunt polițiști care îl urăsc pe Escobar la fel de mult mine.
Mai mult.
Nu se vor opri doar pentru că așa li se spune.
Tu vorbești de forțe paramilitare ?
Spune-i cum vrei.
Dar voi avea nevoie mai departe de rapoartele alea.
- Îți dăm tot ce aflăm. - Javi, trebuie să termini.
Știu că am tot ajutat. Încă una, și gata cu noi.
Parcă spuneai că te implici cu totul.
Aici va fi terenul de fotbal.
Aici vreau o căsuță de păpuși pentru Manuela,
iar jos un bar cu Jacuzzi pentru băieți.
Familia mea va avea o casă mai jos pe deal.
Voi instala un telescop, ca să-i pot vedea oricând vreau.
Da, sigur. Ca să te uiți la fundul altor fete.
Nu. Familia. Să-mi văd copiii.
- Cu ce te putem ajuta noi, Pablo ? - Păi...
Cât timp eu și Gustavo suntem la închisoare,
contez pe tine, Moncada, și pe tine, Galeano, să conduceți operațiunile.
Mulțumesc, Pablo.
Răspunderea asta e un privilegiu. Contează pe noi.
Am discutat deja planul operațional, totul e clar, da ?
Da. Nu te vom dezamăgi, Don Pablo.
Le-ai spus de taxă ?
- Nu le-am spus. - Taxă ? Ce taxă ?
Cine a plătit pentru războiul nostru ?
Tu.
- Tu, Don Pablo. - Așa este.
Acum avem pacea.
Veți beneficia direct de ea.
E corect să contribuiți la costurile juridice și de securitate
implicate de închiderea mea și a lui Gustavo.
Și cam despre ce sumă vorbim ?
Am convenit să fie 200,000 de dolari pe lună, da ?
Da, 200 de miare.
200 de miare ?
O grămadă de bani, frate. Mulți bani.
Dar se face.
Din nou, mulțumesc pentru această responsabilitate.
- Și pentru că ne-ai avut în vedere. - Bine.
Don Pablo... La dispoziția voastră.
Gustavo...
Crezi că a fost o mutare inteligentă, Pablo ?
De ce să îi las să se înfrupte din munca noastră
fără să ne plătească, Gustavo ?
Sunt de acord cu tine.
Dar acum avem nevoie de loialitatea lor.
Și ce ? Nu ți se pare că inspir loialitate ?
Loialitatea mea ? Ba da, știi că o ai.
Dar nu sunt sigur de ceilalți.
Știi cum stă treaba, Pablo ? Așa e, ai câștigat.
Asta nu se discută.
Dar ai cedat.
Și sunt oameni care văd în asta o slăbiciune.
Trebuie să ne ținem dușmanii aproape, acum mai mult ca niciodată.
Mulțumesc.
Mă bucur să te revăd, Valeria.
Și eu, Pacho. Mă bucur mult să te văd.
Deși trebuie să spun că e cam neașteptat.
Ne-am făcut griji pentru tine.
Și... de ce "ne-am" făcut griji ?
Pablo cade la pace cu guvernul.
Trebuie să recunoască niște lucruri.
Lucruri care pot dăuna reputației tale, prin asociere.
Dacă mă pricep la ceva, asta este să-mi protejez reputația.
Ascultă-mă, de data asta e altfel.
Tu ai ajutat la crearea aiurelii aceleia cu "Robin Hood al Columbiei".
Când totul se duce naibii, va trebui să îți asumi răspunderea pentru asta.
Poate că m-a înșelat și pe mine. Ca pe toată lumea.
Ai dușmani, înțelegi ?
Nu te vor lăsa să scapi așa.
Uite, Valeria...
Avem multe legături la New York, o prezență puternică, s-ar spune.
Ar trebui să te duci acolo măcar un timp.
Și să părăsesc Columbia.
Acolo sunt un milion de columbieni.
Un nou public.
Și lor nu le pasă dacă te-ai culcat cu un monstru sau nu.
Doar un timp.
Când se termină totul, te întorci cu fruntea sus.
Îți garantez asta.
Și mai mult, vei fi câștigat un public nou în Statele Unite.
- Trădarea nu e stilul meu. - Ce trădare ?
Și ce ai trăda ?
Rolul tău de amantă ?
Îi rămâi fidelă unui om
care nu te-a considerat niciodată demnă să-i fii soție ?
Soție ? Eu ?
Nu, greșești, dragule.
Nici nu-mi doresc asta.
În plus, crezi că aș vrea să fiu soția lui ?
Să stau închisă acolo, așteptând în clădirea Monaco,
în timp ce el e afară cu...
...cu mine ?
Nu.
E prea plicticos.
Mi-a fost dor de tine.
Și mie.
Nu, a fost cumplit.
Cumplit.
În fiecare zi în altă casă...
Făcându-mi griji pentru tine...
Pentru copii...
Adevărul este...
că e bine să fii acasă.
- Pari fericit. - Desigur.
Vremea aceea a trecut.
N-am văzut pe nimeni așa de fericit când urmează să intre la închisoare.
Copiii ! Copiii, Pablo !
- Copiii ! - Nu, Tata !
- Mă duc la ei ! - Stai aici !
- Copiii mei ! - Stai aici !
- Mă duc eu. Stai aici. - Copiii mei !
Juan Pablo !
- Ești teafăr ? - Da.
Haide.
- Du-te la mama. - Bine...
Haide !
Explozia a fost dintr-o mașină-capcană parcată la parter,
cam 360 kg de dinamită.
Micuța Manuela a asurzit pe viață de o ureche.
În acest război, cei nevinovați par întotdeauna să aibă de suferit.
Lui Escobar, atentatul de la Monaco i-a spus două lucruri.
Mai întâi, i-a arătat că poliția nu era problema lui cea mai mare.
Ei n-ar fi folosit o bombă.
Acesta era un nou jucător, gata să îi atace familia.
Nu-ți face griji, vere.
Îi omorâm pe toți.
În al doilea rând, și cel care îl sâcâia cel mai tare...
Pentru prima oară în viață, cineva îl vânduse.
Mai rău decât atât, habar n-avea cine a fost.
Alo ?
Valeria, a avut loc o tentativă de atentat la clădirea Monaco.
- Acum ? - Acum câteva minute. O mașină-capcană.
- Cine era înăuntru ? - Nu știm.
Ce alte informații aveți ?
Asta e tot ce știm acum.
Bine, mulțumesc.
Întotdeauna o duce la același motel.
- Marina ! - Unde te duci ?
În oraș.
Trebuie să ies din închisoarea asta.
- Vino aici, Marina. - Da ?
Distracție plăcută.
Ai grijă.
Mulțumesc.
Știți ce o să facă, nu ?
O să-și vadă de afaceri din spatele zidurilor,
protejat de guvernul columbian.
Trebuie să recunoaștem. Omul e un geniu.
Ei bine, un motiv suplimentar să ne renegociem predarea.
Dar știi că Pablo s-a asigurat că poarta aia e închisă.
Ne trebuie contactele tale politice,
mai ales generalul Jaramillo.
Poți vorbi cu el pentru noi ?
Da, desigur.
Dar nu cred că va fi suficient.
Ce spui acolo ?
Va trebui să oferiți ceva în plus,
ceva care să îi facă interesați de o înțelegere cu voi.
Gustavo Gaviria.
El este cheia afacerilor lui Pablo.
Dacă ticălosul ăla cade, tot imperiul se prăbușește.
Asta ar putea merge.
Ar putea merge.
Se spune adesea că între hoți nu există onoare.
E și mai valabil pentru narcotraficanți.
Frații Ochoa, cu ajutorul celor din Cali, și-au negociat predarea.
Fără extrădare, fără sentințe severe.
Guvernul columbian era dispus să dea uitării rolul lor
în cel mai mare imperiu al cocainei de pe fața Pământului.
În schimb, primeau sentințe reduse. Acuzația ?
Urmați-mă.
Import ilegal de tauri din Spania. Fără mișto.
S-au dus la închisoare cu zâmbetul pe buze.
Au trebuit doar să-și folosească sora ca momeală,
pentru a prinde un pește pe care poliția într-adevăr îl voia.
Sărută-mă.
- Arăți bine, iubito. - Da, sigur.
Adică întotdeauna ai arătat bine.
Gustavo...
Ce se întâmplă ?
Nimic.
Nu se întâmplă nimic aici. Nu-i așa, dle colonel Carrillo ?
Asta de tine depinde.
- Ia-ți la revedere. - Nu.
Nu. Gustavo, uită-te la mine.
Familia ta știe unde ești ?
- Gustavo ! - Liniștește-te, Marina.
Faci o mare greșeală, Carrillo.
Suntem deja în negocieri cu guvernul.
- Nu ai niciun motiv să faci asta. - Ai dreptate.
De aceea nici nu sunt aici.
Atunci ce mă-ta vrei ?
Nu face pe prostul.
Dă-mi-l pe vărul tău, și te las în viață.
Bine.
Atunci omoară-mă, labagiule.
N-o voi face eu.
Dar vreau să-ți prezint niște oameni care își doresc din suflet să o facă.
El ? El e Lastia.
Sora lui a murit într-o librărie la Bogotá într-un atentat coordonat de voi.
Avea 17 ani.
Iar tipul ăsta de aici...
El e Trujillo.
I-ați omorât tatăl și fratele pentru că erau polițiști.
- Nimic de-a face cu mine. - Nu ?
Știi, dacă ajuți răul, atunci ești rău.
Uită-te la ei.
Vreau să te uiți la chipurile lor.
Câteva dintre victimele lăsate în urma voastră.
Spune-mi...
ai simțit vreodată răzbunarea iute a dreptății ?
Dă-mi-l pe vărul tău...
...sau îi las pe acești oameni să-ți demonstreze cu pumnii lor.
Dați-i drumul, polițai nenorociți !
Bine, fie.
Vedem dacă mai spui asta... peste zece minute.
Dați-i drumul.
Spune-mi unde e vărul tău.
Nu trebuie să se sfârșească așa.
Spune-mi unde e vărul tău.
Noi suntem bandiți...
Nu turnători, labagiule.
O să vă omoare pe toți, labagiilor !
Sunteți morți cu toții, labagiilor !
Voi, familiile voastre, soțiile voastre, sunteți morți cu toții, labagiilor !
Sunteți morți toți !
Aruncați-i cadavrul pe drumul spre Sabaneta.
Ne vor face să plătim pentru asta.
Raportați moartea lui în urma unei răfuieli cu poliția.
Aveți grijă să raportați că el a tras primul.
Dle colonel, dar e bătut rău !
Mulțumit ?
Nu e nimic mai frumos și mai important în viața mea decât asta.
Că suntem cu toții împreună, uniți.
Să ne înfruptăm acum din aceste bucate minunate.
Așa... Mulțumesc.
- Așteaptă, stai. - Da, sfecla roșie.
Șefu' ?
Bună, fiule. Ia loc.
- Ia loc... - Șefu', nu știu cum să-ți spun.
Spune-mi ca un bărbat.
- Gustavo e mort. - Ce ?
I-au găsit corpul lângă Sabaneta, bătut rău.
Cum ?
L-au și împușcat, șefu'.
Nu ! Cum îndrăznești să vii aici să spui asta ?
Cum îndrăznești ? Afară ! Pleacă din casa mea !
Tu pleci în clipa asta ! Afară ! Pleacă de aici !
Nu ! Nu Gustavo... Pablo ! Hai ! Pleacă de aici.
E în regulă. Totul va fi bine.
Ești sigur ?
Da, șefu'.
Vreau să îl duceți la capelă.
Îi păziți corpul până la înmormântare.
- Bine. - Du-te.
Cum te simți, fiule ?
O să-mi fie așa de dor de el, mamă.
Când...
Aveați nouă, poate zece ani...
Mai ții minte ?
Cum vă dădeați cu bicicletele.
Urcați în munți și vă făceați nevăzuți.
Trecea o întreagă zi...
Doamne...
Și vă strigam...
Păream nebune, cum strigam după voi peste tot...
Până când apăreați, în sfârșit.
Doamne.
"Unde ați fost ?"
"Unde ai fost, fiule ?", strigam la tine.
"Sus la munte, mamă."
"Dincolo de nori, mătușă !", spunea Gustavo râzând.
El...
El a vrut totdeauna să meargă mai departe.
Întotdeauna.
Dar cu tine.
Numai cu tine.
Nu trebuia să se sfârșească așa.
Bună ziua !
Șefu' ?
A venit cineva până aici să te vadă.
Dra Valeria.
Bună ziua, doamnă ! Pablo...
Ce caută ea aici ?
Am venit doar pentru că am informații importante.
Foarte importante, sper.
E vorba despre Gustavo.
Spune-ne.
Am fost informată că frații Ochoa au fost văzuți în Cali.
Ei sunt cei care l-au trădat pe Gustavo,
iar în schimb, cartelul i-a ajutat să ajungă la un acord cu guvernul.
De unde știi ?
Mă cunoști, Pablo.
Am sursele mele.
Cine din Cali ?
Pacho Herrera.
Pablo a vrut să transmită un mesaj la Cali,
așa că și-a pus sicarios să îi atace în timpul unui meci.
A fost foarte eficace.
În ziua aceea, a omorât 14 membri Cali.
Problema a fost că toți cei de pe teren erau îmbrăcați la fel.
Până să-l vadă sicarios pe Pacho, el reușise să fugă.
"Te vei ascunde fără încetare, Doamne,
și-Ți va arde mânia ca focul ?
Adu-ți aminte ce scurtă este viața mea,
și pentru ce nimic ai făcut pe toți fiii omului."
Pablo l-a înmormântat pe Gustavo în colinele din Medellín,
unde verișorii se jucaseră în copilărie.
În mintea sa, pierderea celui mai bun prieten
a fost prețul plătit pentru a înfrânge extrădarea.
Așa că a pus ca înmormântarea să aibă loc în același timp
cu votul Congresului pentru respingerea ei.
Fie că a fost sprijinul lui Gaviria, "argintul sau plumbii" lui Pablo,
fie doar faptul că oamenii erau sătui de violență,
extrădarea a fost respinsă printr-un vot covârșitor.
La câteva ore după vot, un elicopter militar
a fost trimis la niște coordonate lângă Medellín,
unde Pablo aștepta.
După cum știi, vin în numele președintelui César Gaviria
și al guvernului columbian.
Iată oferta noastră cu condițiile predării tale.
Eu și Peña ne-am dus să vedem cu ochii noștri.
Un terorist, narcotraficant și asasin se preda unei națiuni recunoscătoare
care i-a dat tot ce a cerut.
Niciodată n-am fost mai aproape de el și niciodată nu ne-am simțit mai departe.
Bine atunci.
Să îți dau arma.
- Ai câștigat. - Și eu, și voi.
Acum Gaviria poate anunța că Pablo Escobar s-a predat.
Numai că nu e adevărat.
Amândoi știm că e o mare minciună.
Minciunile sunt necesare când adevărul e prea greu de crezut. Nu ?
Nu era o predare.
Pablo nu capitula în fața justiției.
Scăpa de ea. Și lumea nu putea decât să privească.
Escobar se folosise din nou de violență pentru a-și impune voința.
I s-a spus "la gran mentira", "marea minciună".
Și era o minciună.
Doar că, în timp ce-l priveam decolând spre închisoarea sa de lux,
ceva îmi spunea că ea conținea și un adevăr.
Ticălosul.
Un adevăr pe care nu fusesem dispus să îl accept.
Ne bătuse pentru că fusese dispus să facă ceva, iar noi nu.
Oamenii răi nu respectă regulile.
De-aia sunt răi.
Poate că așa reușesc să iasă învingători.
Șopârlă, ieșim în oraș diseară ?
Îl am pe Otravă pe 400 până la 1700 megahertzi, domnilor.
La Dispensaria.
Cui i-o dăm ? La DEA ?
- Da. Lui Javier Peña. - Peña e un bou.
- I-o dau celuilalt tip. - Sigur.
Mi-am promis că atunci când venea momentul să pot lovi în Escobar,
chiar dacă trebuia să încalc regulile, aveam să o fac.
- Alo ? - Aici Ghimpele central.
Bine.
Vreți să spuneți că un personaj pozitiv n-ar apăsa butoanele împotriva javrelor ?
Vreți să spuneți că sunt un om rău ?
Bine. Dar dacă faceți asta, înseamnă că încă n-ați cunoscut destui oameni răi,
ca să vedeți diferența.
Dacă am învățat ceva aici, în Columbia,
e că binele și răul sunt noțiuni relative.