EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Serien är verklighetsbaserad.
En del namn, händelser och platser är påhittade av dramatiska skäl.
Eventuella likheter med verkligheten är slumpmässiga och oavsiktliga.
Det finns ingen respekt. Jag kunde inte ens ta med cigaretterna.
Jag ska skjuta varenda jävla gisslan i huvudet.
Vilka ligger bakom det här?
Carrillo och Search Bloc, antar jag.
-Mitt i förhandlingarna? -Antingen försöker Gaviria gripa mig...
...eller så skiter Carrillo i förhandlingarna.
Du vet vad vi måste göra. Vi måste fixa avtalet snabbt,
innan de hittar oss och dödar oss.
Inte förrän vi har byggt vårt eget fängelse.
Och den jävla presidenten måste gå med på det,
om jag så ska sätta en bomb i arslet på honom.
Det är så jävla kallt. Finns det nån jacka åt mig?
-Kolla in. -Vad är det?
En minikjol med ditt namn.
-"Gustavo Gaviria". -Ge mig den.
Okej, vi kontaktar grabbarna.
Och du, då? Är du okej?
Om Gaviria lät oss använda amerikanska soldater,
skulle vi ha tagit den jäveln inom fem minuter.
Jag är inte så säker på det. Escobar är smartare än han ser ut.
-Fan också. -Vänta!
Vi har snappat upp en signal i skogen som omger området.
Okej, grabbar, vi är redo.
Hämta oss vid El Mariano-passet.
-Vi har nya koordinater för Escobar. -"Smartare än han ser ut"?
Det är inte över än.
Vi har spårat en signal som vi antar vara Escobars,
500 meter från fincan.
Begäran om colombiansk uppbackning snarast.
Search Bloc, vi registrerar longitud och latitud vid en fast punkt.
Målet verkar ha slutat att röra på sig.
Satan också...
Ja, jag vet...
Han kom undan.
Igen.
Hörde du?
Så ja.
Jag är lite upptagen, Steve.
Hon har kolik, tror jag.
Vad är det?
Det gör att hon inte kan sova, och då kan inte jag heller sova.
Ringde du barnhemmen?
Hur ska jag förklara på engelska, för att inte tala om på spanska?
Jag förstår inte varför du tog med henne hit.
Vi får ta henne till sjukhus.
Nej, Steve, vi kan inte ta henne till sjukhus. Det är inte som ett hundhem.
Jag vet att du är upptagen, men vi måste bestämma vad vi ska göra med henne.
Det är krig nu, Connie.
Du sa att det bara gällde några dagar.
Det har redan gått en vecka. Vad gör vi här?
-Är det där min t-shirt? -Vi har slut på blöjor.
Du får skaffa fler blöjor innan hon skiter ner hela din garderob.
Trevligt att se att ni har blivit vänner.
Var försiktig. Den här kvinnan är smart.
Hon kan ta ditt vapen och skjuta dig i huvudet.
Förlåt, chefen.
Hur känns det?
Så bra som man kan förvänta sig.
Du måste spela in ett till band åt mig.
Nej.
Inte förrän du släpper fler gisslan.
Maruja är sjuk. Ricardo har magsår.
Jag är den enda du behöver för att förhandla.
Varför fortsätter colombianska regeringen att försöka gripa mig?
Hör på...
Jag beundrar ditt mod.
Men Gaviria är en skit,
och med all respekt... det är även din far.
Vad förväntade du dig?
Att bara få en plats i kongressen?
Trots att du faktiskt smugglar knark?
Jag förväntade mig respekt.
Du fick respekt när du byggde bostäder åt de fattiga.
Men när du inte fick respekt från en flock egocentriska byråkrater,
så fick du ett utbrott.
Jag ville göra fantastiska saker för vårt land.
Om jag har blivit ett monster, som ni alla säger,
så är det andras fel, såna som din far
och alla samma gamla politiker.
Oligarkerna och de andra
skulle aldrig acceptera att denne lille paisa från Medellín
hade mer pengar och var mer intelligent än de själva.
Ja.
Du skulle ha gjort fantastiska saker.
Det är det mest tragiska.
Mr Escobar har lovat att släppa ytterligare två gisslan.
Men i utbyte har han bett er att fortsätta med öppna förhandlingar.
President Gaviria... Han vet vad ni gör.
Han vet.
Om ni insisterar på att försöka gripa honom med hjälp av amerikanerna...
...så kommer de att döda oss alla.
Ni riskerar min dotters liv!
Nej, Nydia. Med all respekt, så riskerar vi inte några liv.
Vår prioritet är er dotters och resten av gisslans liv.
Men vår prioritet är också att gripa Escobar.
Ni kan inte göra båda samtidigt.
Förhandla med Escobar medan ni försöker gripa honom...?
Vet ni vad han kräver?
Att vi håller en folkomröstning om att stoppa utlämningarna.
Att han bara erkänner att han smugglat knark en gång.
Och värst av allt, att han får bygga ett eget fängelse,
och ha sina egna fångvaktare.
Det är en pakt med djävulen.
Ni är president i ett land som blev ett levande helvete för länge sen.
Vem annars trodde ni att ni skulle förhandla med?
Gaviria hade hellre förhandlat hundra gånger med djävulen
än en enda gång med Pablo.
Att böja sig för Pablos krav skulle innebära politiskt självmord.
Så han gjorde det politiker gör bäst: Han förhalade det hela.
Han lät våra plan fortsätta att flyga och hoppades på en träff.
Hallå. Det är Gorilla.
Markenheter, påbörja trilateration för att spåra signalen.
Och när vi fick en träff, var det inte den vi hade hoppats på.
Ursäkta, Gorilla, men jag mår inte bra.
Doña Diana...
Varför är du så otrevlig mot chefen?
Du är fullkomligt lojal, eller hur?
Karln är din kidnappare... och min, och hela landets.
Det är din tur.
Göm dig här, snabbt.
Vem hade kunnat tro att en misslyckad räd skulle bli Escobars största seger?
Pablo behövde inte ens skjuta. Vi gjorde det åt honom.
Grabbar, vi har ett problem.
För Colombias krigströtta folk
innebar Dianas död att måttet var rågat.
Det var inte bara en oligark som dog.
Hennes närvaro på landets tv-skärmar överskred klassgränserna.
Folk var förtvivlade.
President Gaviria hade väldigt lite manöverutrymme.
Presidente!
Ni dödade min dotter.
Låt henne passera.
Vänta...
Om ni hade accepterat hans krav, skulle min dotter vara vid liv.
Ge honom det han vill ha.
Låt inte andra lida lika mycket som vi har gjort.
Presidente, vi måste åka.
Gud vare med dig, Nydia.
Jag vill klargöra en sak.
Du bär inte skulden för Dianas död. Det måste klargöras.
Escobar har resurser nog för att fortsätta det här för evigt.
Ja, men det har vi också.
Vi är staten.
Vi kommer att göra allt som behövs och vi kommer att förgöra honom.
Vi har alternativ.
Varför släpper vi inte in USA:s militär?
Jag vet... Vi gillar det inte. Jag gillar det inte.
Men om det är ett specifikt, tydligt uppdrag...
-Nej. -Nånting hemligt.
Nej!
Det är dags att avsluta det här för gott.
Ge Escobar det han vill ha.
Kör.
Om kongressen avskaffar utlämningarna, blir vi tandlösa.
-Vi blir en jävla papperstiger. -Allt vi har gjort går förlorat.
Vi har inget val.
Folket, allmänheten, är trötta på alla bomber och blodvite.
Visst och allt förblir som vanligt.
-Han bara sköter det från fängelset. -Exakt!
Det är en seger att fängsla Escobar.
I PR-syfte?
Det är kapitulation.
Ni vill ha Escobar.
Varför?
För att ni vill visa upp honom iklädda era DEA-jackor?
Ni ser det som en lek, eller hur?
Det här är Colombia, och vårt folk vill ha fred.
Det är inte nån jävla lek!
Nu har vår vän Fernando
nånting att berätta för oss.
Colombias regering tänker låta Pablo överlämna sig själv
och bara erkänna en åtalspunkt: knarksmuggling.
Och...
...de tänker låta honom bygga ett fängelse,
som polisen inte får komma inom tre kilometer från.
Äntligen har vi befriat oss från tyranniet!
Länge leve Colombia, för helvete.
Fernando...
Tack ska du ha.
Vet du när kongressen kommer att rösta för att avskaffa utlämningarna?
Ja, det handlar om veckor.
Och då kan du överlämna dig själv till myndigheterna.
Det gläder mig att kunna avsluta mitt samarbete med er
med en så stor seger.
Nej, broder. Det är nu jag kommer att behöva din hjälp mer än nånsin.
-Hur då? -Fernando...
Det är dags att hitta juridiska sätt att reducera mitt straff ännu mer.
Eller hur?
Och vad innebär det här för oss?
Det innebär att nu har jag ett fängelse.
Och du kommer att kunna besöka mig...
...varje dag.
-Jag menar allvar, Pablo. -Jag med.
Problemet är...
...att nu när du har erkänt smuggling av narkotika,
kan jag som journalist inte ha samröre med dig.
Så...
...nu tror du att jag kommer att skada din trovärdighet som journalist?
Du förstår vad jag menar.
Javisst, det är klart.
Jag tror att det är dags för mig
att låta dig gå,
så att du kan hitta en hederlig pojkvän...
...och skaffa ett litet hus, små barn,
-och små hundar... -Driv inte med mig, Pablo.
Jag driver inte med dig.
Jag vill bara att du ska veta...
...att du, Valeria...
...är en skurk, precis som jag.
Så kom inte med det där skitsnacket.
Du tycks ha kommit undan, din jävel.
Jag trodde att du hade blivit galen.
Genier betraktas alltid som galna.
-Eller hur? -Ja.
-Bröderna Ochoa... -Vad är det med dem?
De lär bli förbannade.
På grund av avtalet?
Eller för att du knullar deras syster?
Det var ett dumt misstag, Gustavo.
Hoppas att du inte får betala för det så småningom.
Kapplöpningen var igång.
Pablo behövde bygga sitt fängelse så fort som möjligt.
Hans fiender behövde stoppa honom innan det var färdigt.
Så fort han var därinne skulle han vara säker.
Men ingen på utsidan skulle vara det.
Vi fick ett officiellt krav på att upphöra med ytterligare operationer
när Pablo officiellt överlämnar sig själv.
-Search Bloc måste upplösas. -Vi hörde kraven.
-Inga poliser inom tre kilometer. -Det är ju rena farsen.
Det är en dödsdom för mina män.
Jag kommer inte att kunna skydda dem.
Jag kan inte låta det ske.
Det finns poliser som hatar Escobar lika mycket som jag.
Ännu mer.
De kommer inte att sluta bara för att nån säger åt dem.
Pratar du om medborgargarden?
Kalla det vad du vill, men jag behöver ändå er information.
-Vi ska ge dig allt vi har. -Javi, lägg av.
De vet att vi har hjälpt dem. En gång till, sen sticker vi.
Du ville ju satsa allt.
Fotbollsplanen ska vara där borta.
Jag vill ha ett dockskåp åt Manuela,
och där nere en bar med jacuzzi åt grabbarna.
Min familj får bo i ett hus nedanför berget.
Jag ska installera ett teleskop så att jag kan titta på dem när jag vill.
Visst. Du vill väl snarare kolla in andra brudars arslen...
Nej. Familjen. Jag vill se mina barn.
-Hur kan vi hjälpa dig, Pablo? -Tja...
Medan Gustavo och jag sitter inne,
så vill jag att du, Moncada, och du, Galeano, sköter verksamheten.
Tack, Pablo.
Det är ett privilegium att få det ansvaret. Du kan lita på oss.
Vi har redan pratat om planen och allt är klart, eller hur?
Ja. Vi kommer inte att svika dig.
Berättade du om skatten?
-Nej. -Skatten?
Vadå för skatt?
Vem har betalat för kriget?
Du.
-Du, don Pablo. -Just det.
Vi har fred nu.
Ni kommer att tjäna på det direkt.
Det är bara rättvist att ni bidrar till de kostnader för advokater och säkerhet
som Gustavo och jag kommer att ha bakom galler.
Och hur mycket skulle det vara?
Vi kom överens om 200 000 per månad, eller hur?
Ja, 200 000 dollar.
200 000 dollar?
Det är mycket pengar. Mycket pengar.
Men betrakta det som ordnat.
Tack så mycket för förtroendet.
-Och för att du tänkt på oss. -Okej.
Var det ett smart drag, Pablo?
Varför skulle jag låta dem dra nytta av vårt arbete
utan att få ersättning?
Jag håller med.
Men just nu är det viktigt att de två jävlarna är lojala.
Och? Inspirerar jag inte till lojalitet?
Jo, min lojalitet, det vet du.
Men jag är inte säker på andras.
Saken är den, Pablo, att du har vunnit.
Det går inte att diskutera.
Men du gav upp.
Och det finns folk som ser det som svaghet.
Vi måste hålla fienderna nära oss, nu mer än nånsin.
Tack.
Det är trevligt att se dig igen, Valeria.
Detsamma, Pacho. Jag är glad att se dig.
Men jag måste säga att det var lite oväntat.
Vi är oroliga för dig.
Och... varför är "vi" oroliga?
Pablo sluter ett avtal med regeringen.
Han kommer att erkänna vissa saker.
Saker som kan skada ditt rykte via samröre.
Om jag är bra på nåt, så är det att skydda mitt rykte.
Den här gången är det annorlunda.
Du hjälpte till att skapa "Robin Hood paisa"-skiten.
Och när allt går åt helvete, måste du ta ansvar för det.
Han kanske lurade mig också. Liksom resten av världen.
Du har fiender.
De låter dig inte komma undan.
Hör på, Valeria...
Vi har kontakter i New York, en stark närvaro kan man säga.
Du borde åka dit ett tag.
Lämna Colombia?
Det finns en miljon colombianer där.
En ny publik.
Och de bryr sig inte om ifall du delat säng med ett monster.
Bara ett tag.
När allt är över, kan du komma tillbaka med högburet huvud.
Jag garanterar det.
Du kommer också att ha fått en helt ny publik i USA.
-Svek är inte min stil. -Vadå för svek?
Vad skulle du svika?
Din roll som älskarinna?
Du förblir lojal mot en man som aldrig ansett dig god nog att bli hans hustru.
Hans hustru? Jag?
Nej, nej, du har helt fel.
Det sista jag vill är att gifta om mig.
Och tror du att jag skulle vilja vara hans fru?
Tror du att jag skulle vilja vara inlåst hela dan i Monaco-byggnaden
medan han är ute med...
Ja, med mig?
Nej.
Det är för trist.
Jag har saknat dig så mycket.
Jag har saknat dig också.
Nej, det var hemskt.
Det var hemskt.
Varje dag i olika hus...
...orolig för dig...
...för barnen...
Sanningen är...
...att det är skönt att vara hemma.
-Du verkar lycklig. -Naturligtvis.
Tiden har gått.
Det är det gladaste ansikte jag har sett på nån som ska in i fängelse.
Barnen! Barnen, Pablo!
-Barnen! -Nej, Tata!
-Jag måste gå till dem! -Stanna här.
-Mina barn! -Stanna här.
Jag hämtar dem. Stanna här.
Juan Pablo!
-Är du okej? -Ja.
Kom.
Gå till din mor.
Kom.
Explosionen var från en bilbomb på gatan nedanför.
400 kilo dynamit.
Lilla Manuela miste för evigt hörseln på ena örat.
Det här kriget verkade mest drabba de oskyldiga.
Bombningen av Monaco-byggnaden sa Escobar två saker:
Det första var att polisen inte var hans största problem.
De skulle aldrig använda en bomb.
Det här var en ny fiende, nån som inte drog sig för att skada hans familj.
Oroa dig inte, kusin.
Vi ska döda allihop.
Det andra, och det som störde honom mest...
...var att för första gången i hans liv, så hade nån tjallat på honom.
Och han hade ingen aning om vem.
Hallå?
Valeria, det var ett attentatsförsök mot Monaco-byggnaden.
-Nu? -För några minuter sen. En bilbomb.
-Vilka var där inne? -Vi vet inte.
Vad vet du mer?
Det är all information vi har just nu.
Okej, tack.
Han tar henne alltid till samma motell.
-Marina. -Vart ska du?
Till stan.
Jag måste bort från det här fängelset.
-Kom hit, Marina. -Ja?
Ha det så kul.
Var försiktig.
Tack.
Ni vet väl vad han kommer att göra?
Han kommer att fortsätta verksamheten innanför murarna,
som skyddas av colombianska staten.
Man får medge att han är ett geni.
Då har vi ännu större skäl till att förhandla om vår kapitulation.
Men du vet väl att Pablo valde att stänga den dörren.
Så vi måste utnyttja dina politiska kontakter,
särskilt general Jaramillo.
Kan du prata med honom om oss?
Javisst.
Men jag tror inte att det räcker.
Vad är det du säger?
Att ni måste erbjuda nåt mer,
nåt som intresserar dem nog mycket för att vilja sluta ett avtal.
Gustavo Gaviria.
Han är nyckeln till Pablos verksamhet.
Om den jäveln faller, då faller hela imperiet.
Det skulle kunna fungera.
Det brukar sägas att det inte finns nån heder bland tjuvar.
Det är ännu mera sant när det gäller knarkhandlare.
Bröderna Ochoa förhandlade om kapitulation med hjälp av Cali.
Ingen utlämning, inga hårda straff.
Colombias regering var villiga att överse med deras roll
i det största kokainimperiet i världen.
De fick i stället sänkta straff. Åtalspunkten?
Följ mig.
Illegal import av tjurar från Spanien. Jag skämtar inte.
De gick leende till fängelset,
för allt de behövde göra var att använda sin syster som lockbete
för att fånga den fisk snutarna ville ha.
Kyss mig.
-Du är söt, älskling. -Visst.
Jag menar att du alltid har varit söt.
Gustavo.
Vad händer?
Inget.
Inget händer här. Eller hur, överste Carrillo?
Det är upp till dig.
-Ta adjö. -Nej.
Nej, nej. Gustavo, titta på mig.
Vet din familj var du är?
-Gustavo? -Lugna ner dig, Marina.
Du begår ett stort misstag, Carrillo.
Vi förhandlar redan med regeringen.
-Du har inget skäl till att göra så här. -Du har rätt.
Det är därför jag inte är här.
Vad fan vill du, då?
Bete dig inte som en idiot.
Ge mig din kusin, så får du leva.
Okej.
Döda mig då, din jävel.
Jag gör det inte själv.
Men jag kan presentera dig för några som gärna skulle göra det åt mig.
Det här är Lastia.
Hans syster dog i en bokhandel i Bogotá i en bombning som ni låg bakom.
Hon var 17 år.
Och den här killen...
Han heter Trujillo.
Ni dödade hans far och hans bror för att de var poliser.
-Det har inget med mig att göra. -Inte?
Om man stöder ondskan, så är man ond.
Titta på dem.
Jag vill att du betraktar deras ansikten.
De är bara några av de offer som ni har lämnat efter er.
Säg mig...
Har du nånsin fått känna på vreden i en rättfärdig hämnd?
Ge mig din kusin,
annars låter jag de här männen hämnas med sina knytnävar.
Gör det då... era satans jävlar.
Okej.
Vi får se hur du känner dig om tio minuter.
Sätt igång.
Berätta var din kusin är.
Det behöver inte sluta så här.
Berätta var din kusin är.
Vi...
är banditer... inte tjallare.
Ni kommer alla att dö, era jävlar.
Ni är alla dödens, era jävlar!
Ni, era familjer, era fruar - ni är alla dödens, era jävlar!
Ni är alla dödens!
Dumpa kroppen längs vägen till Sabaneta.
Översten, de kommer att hämnas för det här.
Rapportera hans död som ett resultat av en skottlossning med polisen.
Se till att du nämner att han sköt först.
Men han är ju helt sönderslagen.
Duger det?
Det finns inget vackrare och viktigare i mitt liv än det här.
Vi är alla här tillsammans... enade.
Nu äter vi och njuter av den goda maten.
-Vänta. -Visst, ja. Betorna.
Chefen?
Hej, min son. Sätt dig.
-Sätt dig... -Jag vet inte hur jag ska säga det här.
Säg det som en man.
-Gustavo är död. -Va?
Hans kropp hittades i utkanten av Sabaneta, svårt sönderslagen.
Vad säger du?
Han var skjuten.
Nej! Hur vågar du komma hit och säga så?
Hur vågar du? Försvinn! Ut ur mitt hus!
Försvinn nu! Ut ur mitt hus! Stick!
Nej, inte Gustavo. Pablo! Försvinn!
Det är okej. Allt ordnar sig.
Är du säker?
Ja, chefen.
Jag vill att du tar honom till bårhuset...
...och vaktar kroppen hela tiden tills han begravs.
-Okej. -Gör det.
Hur är det, min son?
Jag kommer att sakna honom.
När...
ni var nio... tio år... Minns du?
Ni brukade cykla omkring.
Ni försvann upp i bergen.
Hela dagen gick...
Vi ropade.
Vi verkade nog galna som ropade efter er överallt...
...tills ni äntligen dök upp.
Herregud.
"Var har ni varit?"
"Var har ni varit?" ropade jag.
"Uppe i bergen, mamma."
"Högre än molnen", sa Gustavo och skrattade.
Han...
Han ville alltid gå längre.
Det ville han alltid.
Men med dig.
Bara med dig.
Det var inte meningen att det skulle sluta så här.
God eftermiddag.
Chefen?
Nån har kommit ända hit för att träffa er.
Doña Valeria.
God dag, señora... Pablo.
Vad gör hon här?
Jag är bara här för att jag har viktig information.
Jag hoppas att den är väldigt viktig.
Det gäller Gustavo.
Berätta, då.
Jag har hört att bröderna Ochoa har setts i Cali.
Det var de som satte dit Gustavo,
i utbyte mot att kartellen hjälper dem att ordna ett avtal med regeringen.
Hur vet du det?
Du känner mig, Pablo.
Jag har mina källor.
Vem i Cali?
Pacho Herrera.
Pablo ville sända ett budskap till Cali,
så han beordrade sina sicarios att slå till under en fotbollsmatch.
Det var effektivt.
Han fick 14 Cali-män den dagen.
Problemet var att alla var likadant klädda på fotbollsplanen.
När de fick syn på Pacho, var han redan på flykt.
"Herre, hur länge ska du gömma dig?
Hur länge ska din vrede brinna som eld?
Tänk på hur kort mitt liv är,
förgängliga du skapat alla människors barn."
Pablo lät begrava Gustavo i bergen i Medellín,
där de hade lekt som barn.
Att förlora sin bästa vän
var det pris han fick betala för att undvika utlämning.
Så han lät begravningen äga rum vid exakt samma tid
som kongressen röstade om att avskaffa utlämning.
Vare sig det var Gavirias stöd, Pablos "plata o plomo",
eller om det var för att folk var trötta på våldet,
så avskaffades utlämningarna med stor majoritet.
Efter omröstningen skickades en militärhelikopter
till koordinater utanför Medellín,
där Pablo väntade.
Som ni vet är jag här på uppdrag av president Gaviria
och Colombias regering.
Det här är våra villkor om du överlämnar dig själv.
Peña och jag ville se det med egna ögon.
En terrorist, knarkhandlare och mördare överlämnade sig till en tacksam nation
som gav honom allt han hade bett om.
Det var det närmaste vi kommit honom, men avståndet kändes stort.
Då så.
Låt mig överlämna min pistol.
-Ni vann. -Det gjorde vi båda.
Nu kan Gaviria meddela att Pablo Escobar överlämnat sig själv.
Men det är inte sant.
Vi veta båda att det är en lögn.
Lögner är nödvändiga... när sanningen är för svår att tro på. Eller hur?
Det var ingen jävla kapitulation.
Pablo gav inte efter för rättvisan.
Han flydde från den. Och allt man kunde göra var att se på.
Än en gång hade Escobar använt våld för att få som han ville.
De kallade det "la gran mentira", "den stora lögnen".
Och det var en lögn.
Men när jag såg honom flyga iväg till sitt lyxfängelse...
...kunde jag inte undgå att tänka att det låg nån sanning i det...
Jävla skit.
...en sanning som jag inte hade velat acceptera.
Han besegrade oss eftersom han var villig att göra det vi inte ville göra.
Skurkar följer inte spelreglerna.
Det är det som gör dem till skurkar.
Det är kanske därför de vinner.
Så, Lagarto, ska vi festa ikväll?
Jag har Poison på 400 till 1700 megahertz.
La Dispensaria.
Vem ger vi det här till? Narkotikapolisen?
-Ja. Vi ger det till Javier Peña. -Peña är ett svin.
-Jag ger det till den andra killen. -Visst.
Jag lovade mig själv att när tiden var den rätta,
då skulle jag slå till mot Escobar.
Även om det innebar att bryta mot reglerna så skulle jag göra det.
-Hallå? -Central Spike här.
Okej.
Hävdar du att en god person inte skulle ha gjort nåt åt
de här jävlarna?
Kallar du mig skurk?
Bra. Men om du gör det, så har du nog inte träffat tillräckligt många skurkar ännu
för att veta skillnaden.
Om det är en sak jag har lärt mig i Colombia,
så är det att gott och ont är relativa begrepp.