ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
НА ОСНОВІ РЕАЛЬНИХ ПОДІЙ.
ДЕТАЛІ ЗМІНЕНО З ХУДОЖНЬОЮ МЕТОЮ.
ЗБІГИ ІМЕН І ПОДРОБИЦЬ ВИПАДКОВІ.
Ніякої поваги.
Цигарок не встиг узяти.
Я, бляха, сам кожному заручникові голову прострелю. Так і буде.
Хто це робить?
Каррільйо і Пошукова група. 100%.
Під час переговорів?
Або Ґавірія намагається мене піймати...
Або Каррільйо
насрати на переговори.
Ти знаєш, що треба - скоріше домовитися,
поки нас не знайшли й не вбили.
Не раніше, ніж збудуємо свою в'язницю.
І цьому мудаку-президенту доведеться погодитися,
інакше запхну бомбу йому в сраку.
Така холоднеча. Для мене є куртка?
-Заціни, поц. -Що це?
Спідничка з твоїм ім'ям.
-«Ґуставо Ґавірія». -Віддай.
Гаразд, наберемо хлопців.
А ти як?
Усе добре?
Якби Ґавірія дозволив увести війська США, ми за п'ять хвилин піймали б гада.
Я б так не сказав. Ескобар розумніший, ніж здається.
-Чорт. -Прийом!
Ми піймали сигнал у лісі, де зараз об'єкт.
Хлопці, тут чисто.
Заберіть нас на Ель-Мар'яно!
Є нові координати Ескобара.
Розумніший, кажеш?
Так, не радійте заздалегідь.
Є сигнал телефону, ймовірно Ескобара, за п'ять кілометрів від дому.
Негайно пошліть колумбійську групу.
Пошукова група, широта й довгота ті самі.
Об'єкт не рухається.
Та ви знущаєтеся!
Знаю.
Він утік.
Знову.
Чуєш, що я кажу?
Ходімо.
Так, Стів, я трохи зайнята.
Схоже, у неї кольки.
Що це?
Вона не спить, і я теж не сплю.
Ти притулки обдзвонила?
А як пояснити ситуацію, тим паче іспанською?
Не розумію, чому ти приніс її до нас.
Ну, відвезімо її в лікарню.
Ні, Стів, у яку лікарню?
Це ж не собачий притулок.
Так, ти зайнятий,
але треба вирішити щось з нею.
Іде війна, Конні.
Ти сказав, що це на кілька днів.
Минув тиждень.
Що ми робимо?
Це моя футболка?
Підгузків уже нема.
Купи ще, поки вона не закакала весь твій одяг.
Приємно бачити, що ви стали друзями.
Обережно, синку. Сеньйорита хитра.
Може вихопити пістолет і пристрелити тебе.
Пробачте, бос.
Як почуваєшся?
Відповідно до ситуації.
Треба записати ще одне звернення.
Ні.
Поки не звільните ще когось.
Маруха дуже хвора.
У Рікардо виразка.
Для торгів вам потрібна лише я.
Тоді чому уряд не припинив полювання на мене?
Слухайте...
Я захоплююся вашою мужністю.
Але президент Ґавірія - гівнюк,
і ваш батько, вибачте, теж.
А що ви хотіли?
Засісти в Конгресі?
Щоб туди пустили наркоторговця?
Я хотів поваги.
Вас поважали, коли ви будували житло для бідних.
А ви, не отримавши поваги купки егоїстичних бюрократів,
стали рвати й метати.
Я хотів робити для країни прекрасні речі.
А якщо й перетворився на чудовисько, як ви всі кажете,
то завдяки таким, як ваш батько,
і «вічним політикам».
Олігархам та еліті,
яка ніколи не змириться з тим, що звичайний хлопець з Медельїна
має грошей і розуму більше, ніж вони всі разом.
Так.
Ви могли робити прекрасні речі.
І це найприкріше.
Сеньйор Ескобар
пообіцяв звільнити ще двох заручників.
Але натомість
він просить вас вести чесні переговори.
Президенте Ґавірія,
він знає, що ви робите.
Знає.
Якщо ви й далі будете його ловити з допомогою американців...
Нас усіх уб'ють.
Ви ризикуєте життям моєї доньки!
Ні, Нідіє, пробачте,
ми не ризикуємо нічиїми життями.
Наш пріоритет - життя вашої доньки та інших заручників.
Але ми також хочемо піймати Ескобара.
Не можна піймати двох зайців.
Вести переговори з Ескобаром і водночас ловити його?
Знаєте, чого він вимагає?
Конституційного референдуму щодо скасування екстрадиції.
І погоджується на звинувачення лише в одноразовому перевезенні наркотиків.
А найгірше -
він хоче збудувати власну в'язницю,
яку охоронятимуть
його власні охоронці.
Це як домовлятися з дияволом.
Ви президент країни, яка давно перетворилася на пекло.
З ким ще тут домовлятися?
Ґавірії було легше укласти сотню угод з дияволом, ніж одну з Пабло.
Поступитися Пабло - це вчинити політичне самогубство.
Тож він робив те, що політики вміють найкраще, - тягнув час.
Він сподівався на наші літаки і молив Бога про результат.
Алло! Це Горила.
Наземні служби, починаємо трилатерацію джерела сигналу.
І ми дали результат.
Тільки не той, на який сподівалися.
Вибач, Горило, мені недобре.
Сеньйорито Діано,
чому ви такі неласкаві з босом?
Ти йому вірний, як баран, так?
Він же взяв тебе заручником,
і мене, і всю країну.
Перший хід - ваш.
Сховайтеся, швидше!
Хто б міг подумати, що невдалий штурм стане перемогою Ескобара?
Пабло навіть не довелося стріляти. Ми все зробили за нього.
Хлопці, у нас проблема.
Для виснажених війною колумбійців
смерть Діани стала останньою краплею.
Загинула не просто багачка.
Її присутність на екранах країни стирала межі між класами.
Люди були в розпачі.
Президенту Ґавірії не лишилося простору для дій.
Президенте!
Ви вбили мою доньку.
-Пропустіть. -Чекай.
Якби ви домовилися,
вона була б жива!
Дайте йому, що він хоче.
Не прирікайте інших
на те, що пережили ми.
Президенте, час їхати.
Хай вас Бог береже, Нідіє.
Я хочу, щоб ти зрозумів.
Ти не винний у смерті Діани. Ти повинен це розуміти.
В Ескобара є ресурси, щоб це тривало вічно.
Так, і в нас є.
За нами держава.
Ми боротимемося щосили і таки притиснемо його.
Варіанти є.
Можна залучити американських солдатів.
Знаю. Нам це не до вподоби. Особисто мені не до вподоби.
Але якщо це буде узгоджене окреме завдання...
-Ні. -Таємне.
Ні!
Час з цим покінчити.
Дамо йому, що він хоче.
Їдьмо.
Якщо екстрадицію скасують, станемо беззубі,
як паперові тигри!
Усі зусилля коту під хвіст.
Ми не маємо вибору.
Люди, народ -
усі втомилися від вибухів і крові!
Його бізнес процвітатиме,
він вестиме його з в'язниці.
-Точно. -Так.
Посадити Ескобара за ґрати - уже перемога.
Для піару?
Це капітуляція.
Вам потрібен Ескобар.
Навіщо?
Вирядитеся у форму й будете ним хвалитися?
Для вас це гра?
Ви в Колумбії, наш народ прагне миру!
Це не ігри, чорт забирай!
СПОЛУЧЕНІ ШТАТИ АМЕРИКИ ПОСОЛЬСТВО
Так. Зараз наш друг Фернандо
дещо вам повідомить.
Колумбійський уряд дозволить Пабло здатися
і зізнатися лише в одному злочині -
наркоторгівлі.
І...
Дозволить йому збудувати в'язницю,
до якої поліція не зможе підійти ближче, ніж на три кілометри.
Нарешті ми звільнилися від тиранії!
-Хай живе Колумбія, чорт забирай! -Ура!
Фернандо.
Дуже дякую.
Нема за що.
Коли Конгрес проголосує за скасування екстрадиції?
Це питання кількох тижнів.
І тоді ти зможеш здатися владі.
Чудово, що ми завершуємо співпрацю такою перемогою!
Ні, брате. Тепер ти мені потрібен як ніколи.
-Як це? -Фернандо...
Треба знайти юридичні підстави для максимального скорочення мого терміну.
Так чи ні?
І що це означає для нас?
А означає це, люба,
що тепер я володію в'язницею.
А для тебе
її відкрито для відвідувань
щодня.
-Я серйозно, Пабло. -Я теж.
Біда в тому...
Що ти зізнався в наркоторгівлі,
і мій журналістський імідж від тебе постраждає.
Отже...
По-твоєму, я можу заплямувати твою журналістську репутацію,
чи що?
Ти мене розумієш.
Звісно розумію.
Гадаю, настав час
відпустити тебе,
щоб ти знайшла чесного хлопця,
створила гніздечко,
народила діточок
і завела песиків.
-Не жартуй, Пабло. -А я не жартую.
Ти маєш знати,
Валеріє,
що ти злочинниця, така ж, як і я.
Тому не мели дурниць.
Схоже, тобі вдалося вийти сухим з води?
А я думав, ти з глузду з'їхав.
Геніїв...
Завжди вважають божевільними.
-Правда ж? -Так.
А що з Очоа?
А що з ними?
Закладаюся, вони розлютяться.
Через угоду?
Чи через те, що ти шпекаєш їхню сестру?
Це дурна помилка, Ґуставо.
Хоч би тебе за це не притисли.
Перегони почалися.
Пабло мав побудувати в'язницю
якнайшвидше.
Його вороги прагнули схопити його до того, як він її збудує.
Переступивши її поріг, Пабло буде в безпеці.
А всі назовні -
навпаки.
Є наказ припинити будь-які дії,
щойно Пабло офіційно здасться.
Пошукову групу розпустять.
Умови знаємо. Жодного копа в радіусі трьох км.
Це ж профанація.
Смертний вирок для моїх людей.
Я не зможу їх захистити.
Я цього не допущу.
Є копи, які ненавидять Ескобара так само, як я.
Або й більше.
Жоден наказ їх не зупинить.
Ти про лінчувальників?
Називай, як хочеш,
але мені потрібні розвіддані.
Ми все передамо.
Хаві, не поспішай.
Про нас знають. Ще раз поможемо - нам кінець.
Ти хотів іти до кінця.
Отут буде футбольне поле.
А тут - ляльковий будиночок для Мануели,
а внизу - бар з джакузі для хлопців.
Моя сім'я житиме в будинку на схилі.
Я поставлю телескоп, щоб дивитися на них, коли захочу.
Звичайно. Видивлятимешся дівочі дупці.
Ні. Сім'ю, я хочу бачити дітей.
Пабло, чим ми можемо допомогти?
Що ж,
поки ми з Ґуставо будемо у в'язниці,
я думаю, що ти, Монкада,
і ти, Ґалеано,
будете вести наш бізнес.
Дякуємо, Пабло.
Для нас це велика честь. Можеш на нас покластися.
Ми вже обговорили плани на майбутнє, усім усе зрозуміло, так?
Так. Ми не підведемо.
Ти сказав про податок?
-Ні, не сказав. -Податок?
Який податок?
Хто оплачував нашу війну?
Ти.
Ви, дон Пабло.
Правильно.
Ми досягли миру.
І ви матимете з цього зиск.
Буде справедливо,
якщо ви докладетеся до витрат на охорону і адвокатів
на час нашого з Ґуставо ув'язнення.
А скільки це?
Ми зійшлися на сумі...
Двісті штук доларів на місяць, так?
Так, 200 тисяч.
Двісті тисяч?
Це дуже багато, брате. Дуже.
Але ми все зробимо.
Ще раз дякуємо за таку довіру
і за те, що обрав нас.
Ми домовилися?
Домовилися, дон Пабло.
Ґуставо.
Гадаєш, це розумний крок?
А нащо дозволяти пожинати плоди нашої праці
без компенсації?
Я згоден з тобою.
Але вірність цієї парочки нам зараз потрібна як ніколи.
І що? Думаєш, я не вселяю довіру?
Я тобі вірний, сам знаєш.
Але щодо інших маю сумніви.
Розумієш, Пабло,
ти хоч і переміг -
це безперечно, -
але ж ти здався!
І дехто назве це слабкістю.
Зараз, як ніколи, треба тримати ворогів близько.
Дякую.
Радий знов тебе бачити, Валеріє.
Взаємно, Пачо. Я теж рада тебе бачити.
Хоча, треба сказати, не чекала.
Ми хвилюємося за тебе.
І чому «ви» хвилюєтеся?
Пабло домовився з урядом.
Він зізнається в певних злочинах.
Це може зашкодити твоїй репутації.
Якщо я щось і вмію, то це захищати свою репутацію.
Тепер усе інакше.
Послухай,
ти допомогла вигадати оту дурню про «нашого Робіна Гуда».
І коли все піде прахом,
тобі це нагадають.
Може, він мене обдурив. Як і всіх.
У тебе є вороги, розумієш?
Тобі не дадуть дешево відбутися.
Послухай, Валеріє.
У нас хороші зв'язки в Нью-Йорку, можна сказати, ми там свої.
Поїдь туди, хоч ненадовго.
І покинути Колумбію?
Там уже мільйон колумбійців.
Нова аудиторія.
Їм плювати, спала ти з цим чудовиськом чи ні.
Ненадовго.
Як все скінчиться, вернешся з гордо піднятою головою,
повір моєму слову.
До того ж, у штатах у тебе з'явиться нова аудиторія.
Зрада - не в моєму стилі.
Яка зрада?
Що ти зрадиш?
Статус коханки?
Ти вірна чоловікові, який ніколи не вважав тебе гідною стати його дружиною.
Я? Його дружиною?
Ні, ти помиляєшся, сонце.
Чого я не хотіла, то це заміж.
Тим паче
вийти заміж за нього?
Щоб сидіти весь день у «Монако» і чекати на нього,
поки він проводить час...
Зі мною?
Ні.
Це надто нудно.
Я так за тобою скучила!
А я за тобою.
Ні, це страшне.
Просто страшне.
Щодня в новому домі,
щодня боятися за тебе,
за дітей.
Щиро кажучи,
так добре бути вдома!
-Ти здаєшся щасливим. -Ще б пак.
Але то все позаду.
Ніколи не бачила стільки щастя на обличчі майбутнього в'язня.
Діти! Діти, Пабло!
-Діти! -Ні, Тато!
-Я маю піти до них! -Залишайся тут!
Діти!
Будь тут, я їх заберу. Будь тут.
Хуане Пабло!
-Ти цілий? -Так.
Ходімо.
Іди до мами. Будь з мамою.
Давай.
Вибухнула бомба в припаркованому на вулиці автомобілі,
близько 360 кілограмів динаміту.
Маленька Мануела назавжди оглухла на одне вухо.
У цій війні
страждали, здавалося, тільки безневинні.
Підрив будівлі «Монако» означав для Ескобара дві речі.
По-перше, копи вже не були його найбільшою проблемою.
Вони б не використали бомби.
Це був новий гравець,
що посмів учинити замах на його сім'ю.
Не переживай.
Ми їх усіх винищимо.
По-друге, - і це дратувало найбільше, -
уперше в житті
хтось його кинув.
А він навіть не знав, хто!
Алло?
Валеріє, щойно був теракт біля «Монако».
Щойно?
Кілька хвилин тому. Бомба в машині.
Хто був у будинку?
Ми не знаємо.
Є ще якась інформація?
Це все, що ми наразі знаємо.
Гаразд, дякую.
Завжди возить її в той мотель.
-Марино. -Ти куди?
У місто.
Хочу вирватися з цієї в'язниці.
Марино!
Що?
Розважайся.
Але обережно.
Дякую.
Знаєте, що буде далі?
Він і надалі вестиме бізнес з-за мурів,
під захистом колумбійського уряду.
Треба віддати йому належне, він геній.
Що ж,
варто обговорити нашу капітуляцію.
Але Пабліто взяв і зачинив ці двері!
Стануть у пригоді твої політичні зв'язки, надто
з генералом Харамільйо.
Побалакаєш з ним?
Так, звісно.
Але навряд чи цього вистачить.
Ти на що натякаєш?
Треба запропонувати щось більше,
що зацікавить його так, щоб захотів з вами домовитися.
Ґуставо Ґавірія.
Ключова фігура.
Потопимо суку - імперія впаде.
Може, щось вигорить.
Може вигоріти.
Кажуть,
злодії не знають честі.
Щодо наркоділків це теж правда.
Брати Очоа за підтримки картелю Калі теж домовилися про капітуляцію.
Без екстрадиції, без суворого вироку.
Уряд Колумбії заплющив очі на їхню роль
у найбільшій кокаїновій імперії планети.
Їм ухвалили дуже м'який вирок.
Обвинувачення?
Ідіть зі мною.
Контрабанда биків з Іспанії!
Я не жартую.
Вони йшли у в'язницю усміхнені,
бо досить було використати приманку - сестру, -
щоб піймати потрібну копам рибку.
МОТЕЛЬ «ЛЕОНЕРА»
Поцілуй мене.
-Мила, ти прекрасна. -Авжеж.
Ти завжди прекрасна.
Ґуставо.
Що відбувається?
Нічого.
Нічого не відбувається. Так, полковнику Каррільйо?
Це від тебе залежить.
Попрощайся.
Ні.
Ґуставо, подивися на мене. Ґуставо...
Твоя родина знає, де ти?
-Ґуставо! -Спокійно, Марино.
Каррільйо, ти робиш велику помилку.
Ми вже домовляємося з урядом.
-Тобі не можна цього робити. -Точно.
Тому мене тут немає.
Тоді якого хріна ти хочеш?
Не прикидайся дурнем.
Здай кузена,
і збережеш життя.
Гаразд.
Можеш вбити мене, сучий сину.
Я тебе не вбиватиму.
Але познайомлю тебе з тими,
хто залюбки це зробить.
Оце...
Ластія.
Його сестра загинула в Боґоті, у книгарні,
яку ви підірвали.
Їй було 17 років.
А оце...
Це Трухільйо.
Ви вбили його батька і брата за те, що вони були копами.
-Я до цього непричетний. -Ні?
Знаєш,
якщо підтримуєш зло, сам стаєш злом.
Подивися на них.
Подивися на ці обличчя.
Це лише кілька жертв твоїх злочинів.
Скажи,
ти відчував, що час розплати за скоєне наближається?
Віддай мені кузена,
або я дозволю відновити справедливість руками цих людей.
Ну давайте,
сучари.
Гаразд.
Послухаємо, що ти скажеш
за десять хвилин.
Починайте.
Кажи, де твій кузен.
Ти ще можеш врятуватися.
Де твій кузен?
Ми...
...бандити,
а не стукачі, мудило!
Ви...
Ви всі помрете, суки!
Вам усім кінець, суки! Усім!
Ви, ваші батьки, ваші жінки, вам усім кінець, паскуди!
Вам кінець!
Киньте труп на шляху в Сабанету.
Ми за це відповідатимемо.
У звіті зазнач, що він загинув, відстрілюючись від поліції.
Обов'язково вкажи, що він стріляв перший.
На ньому нема живого місця.
Так ліпше?
У моєму житті немає
нічого прекраснішого й важливішого за це.
Коли ми всі разом.
А тепер насолодімося смачнющою їжею.
Зажди.
Так, бурячок.
-Тато, тобі покласти? -Бос.
Привіт, синку. Сідай.
-Сідай... -Бос, не знаю, як і сказати.
Кажи як чоловік.
-Ґуставо вбито. -Що?
Його знайшли біля Сабанети, дуже побитого.
Як це?
А ще в тілі кулі.
Ні! Як ти смієш казати таке в моєму домі?
Як ти смієш?
Геть! Геть з мого дому!
Іди звідси! Геть з мого дому!
Ні! Ґуставо не... Пабло!
Геть звідси!
Нічого. Ми все витримаємо.
Це точно?
Так, бос.
Відвези його в похоронний дім.
І охороняй його тіло аж до похорону.
-Гаразд. -Іди.
Як ти, синку?
Я за ним сумуватиму, мамо.
Коли...
Тобі було дев'ять...
Чи десять рочків...
Пам'ятаєш, як ви ганяли на велосипедах?
Їхали прямісінько в гори і зникали.
На весь день зникали...
Господи.
Як ми вас кликали!
Ходили скрізь і горлали ваші імена як божевільні...
Поки ви нарешті не з'являлися.
Боже мій.
«Де ви були?»
«Де ти був, синку?» - кричала я.
«У горах, мамо!».
«Понад хмарами, тітонько!», -
відповідав Ґуставо і сміявся.
Він...
Завжди хотів літати вище.
Завжди.
Але з тобою.
Лише з тобою.
Я не думав, що все так скінчиться.
Добридень.
Бос?
Там до вас приїхали.
Сеньйорита Валерія.
Добридень, сеньйоро. Пабло.
Що вам треба?
Я приїхала, бо маю важливу інформацію.
Сподіваюся, дуже важливу.
Про Ґуставо.
Кажіть.
Мені сказали, що братів Очоа бачили в Калі.
Це вони здали Ґуставо,
щоб картель натомість допоміг їм домовитися з урядом.
А ти звідки знаєш?
Ти ж мене знаєш.
Маю свої джерела.
Хто в Калі?
Пачо Еррера.
Пабло хотів передати в Калі повідомлення
і послав своїх сікаріос
на футбольний матч.
Ефект вражав.
Того дня було вбито 14 людей з картелю Калі.
Біда в тому,
що всі на полі були в однаковій формі.
Коли сікаріос упізнали Пачо,
той уже тікав.
ҐУСТАВО ҐАВІРІЯ
Доки, Господи, будеш ховатися назавжди?
Доки буде палати Твій гнів як вогонь?
Пам’ятай, яке коротке життя моє!
Чи ж надаремно ти створив усіх людей?
Пабло поховав Ґуставо у медельїнських горах,
де вони грались у дитинстві.
Він вважав утрату найкращого друга платою за перемогу над екстрадицією,
тому призначив похорон на той самий час,
що Конгрес голосував проти неї.
Чи то через підтримку
Ґавірії, чи то через «гроші або свинець» Пабло,
чи люди просто втомилися від насильства,
та скасування підтримала більшість.
Через кілька годин після голосування
до околиць Медельїна було послано гелікоптер,
якого Пабло вже чекав.
Як вам відомо, я представник президента Ґавірії
і уряду країни.
Ось пропозиція і наші умови вашої капітуляції.
Ми з Пеньєю мали побачити це на власні очі.
Терорист, наркодилер і вбивця
здається вдячній країні, яка дала йому все, що він просив.
Ми підійшли до нього так близько,
та були далекі, як ніколи.
Ну добре.
Я віддам пістолет.
Ви перемогли.
Ми обидвоє.
Тепер президент може оголосити, що Пабло Ескобар здався.
Але це неправда.
Ми обидва знаємо, що це брехня.
Брехня необхідна,
коли правду надто важко прийняти.
Згодні?
Ні хріна він не здався.
Він не віддався в руки правосуддя,
він його уникнув.
Усі могли лише спостерігати.
Ескобар знов застосував насильство - і отримав, що хотів.
Це називається «la gran mentira», велика брехня.
І це була брехня.
Я дивився, як він летить
у свою розкішну тюрму,
і не міг не думати, що є в цьому і правда.
Курва.
Правда, яку я не хотів прийняти.
Він нас переміг, бо робив те, чого ми не робили.
Поганці не грають за правилами.
Саме тому вони й поганці.
І, мабуть, тому перемагають.
Ящірко,
зустрічаємося ввечері?
Отрута на частоті від 400 до 1700 МГц.
У «Ла Діспенсарії».
Кого нам повідомити? Наркоконтроль?
Так, повідомимо Хав'єра Пенью.
Пенья - придурок.
-Ліпше іншого. -Без питань.
Я дав собі слово: коли настане час,
завдати удару Ескобару,
а якщо доведеться, - порушити правила.
-Алло? -Центральний Шип на дроті.
Гаразд.
Хочете сказати, що хороший хлопець не провчив би цих гівнюків?
Хочете називати мене поганцем?
Нехай. Але це означає, що ви не зустрічали справжніх поганців і не розумієте різниці.
У Колумбії я засвоїв одне:
добро і зло - речі відносні.
Переклад субтитрів: Марія Назарко