EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Serien är inspirerad av verkligheten. Vissa namn, företag, händelser och platser
är dock fiktionaliserade av dramatiska skäl.
Ner med dig!
En!
Rosa!
Säg vem som har pratat med polisen! Vem har pratat med dem?
Det måste vara den där horan på marknaden. Snälla Quica!
Föreställ dig det här:
Colombias president går ut i tv och säger till hela världen
att han aldrig tänker förhandla med dig.
En vanlig människa skulle tänka "Det är kört",
men Pablo Escobar ser det som ett öppningsbud.
Så han hittar ett sätt att svara.
Tack för att du accepterade min inbjudan.
Jag ber om ursäkt för huvan.
-Det är av säkerhetsskäl. Du förstår nog. -Jag förstår.
Vill du ha kaffe, vatten?
Nej, det är bra, tack.
Då sätter vi i gång.
-Ångrar ni att ni hamnade i fängelse? -Absolut inte.
Jag ångrar ännu mindre att jag rymde.
Specialstyrkorna kom in och öppnade eld.
Jag kunde inte riskera att lägga mitt liv i deras händer, eller hur?
Hur som helst...
Jag hoppas att den här intervjun gör det klart för presidenten
att jag är villig att återvända till ett fängelse i Antioquia-området.
Det enklaste och mest anspråkslösa.
Men först måste jag undersöka stället.
Det vore ju lätt att placera ut en bilbomb som sprängs när jag kommer.
Och vad tyckte Gaviria om Pablos erbjudande?
Man kan nog säga att han inte gillade det.
Men det var inte bara Gaviria som Pablo pratade med.
Han såg det som en förhandling med den fria världens ledare.
Det verkar som om mitt problem har blivit ett politiskt problem.
Jag är tydligen viktig för omvalet av USA:s president.
Problemet var att George Bush hade sina egna planer för Escobar.
Vi ska för första gången ställa nödvändiga militära resurser till förfogande,
och för knarkbaronerna: dödsstraffet.
Och med en befälhavare som tidigare varit chef för CIA
kan ni föreställa er
vad "nödvändiga resurser" kunde betyda.
Han började med att tillsätta en ny ambassadör.
Hårdingen och ex-militären Arthur Crosby
som specialiserade sig på latinamerikanska affärer
och terrorbekämpning.
USA:S AMBASSAD
Sedan rotade han i sitt gamla CIA-arkiv,
där det fanns gott om killar som kunde köra med fula knep.
Och vi fick en av dem också.
Och som ett sista "skit på er" till oss
skickade han något som han tyckte att vi behövde: en chef.
Hur länge den personen skulle förbli min chef återstod att se.
Jag är redo att betala för mina misstag och placeras i en enkel fängelsecell
om mina rättigheter respekteras
och om jag garanterat inte förflyttas, inte under några omständigheter.
Erkänner ni att ni har begått brott i det förflutna
eller att ni har beordrat någons död?
Det kan jag bara säga till en präst, när jag biktar mig.
Marietta.
-Hej. -Vad har hänt?
De verkar ha dödat dem. Det var visst sex eller sju tjejer.
Vem skulle göra något så vidrigt?
Är ni våldsam och stolt av naturen?
De som känner mig vet att jag har humor.
Jag skulle säga att jag är nöjd.
Jag har alltid varit glad och optimistisk och haft hopp om livet.
Jag sjunger alltid i duschen.
Hur tror ni att historien om Pablo Escobar kommer att sluta?
Man kan aldrig veta. Jag kan bara hoppas på det bästa.
Jag skulle vilja dö medan jag står på benen.
År 3047.
Min titel är ambassadör, men det är ett fånigt politikerord.
Jag vet vad det innebär att vara vid fronten.
Och alla här i rummet vill samma sak: Att få stopp på Escobar.
Som veteran i många konflikter har jag lärt mig en sak:
Man måste samarbeta, kommunicera och dela med sig av information.
Är det uppfattat?
Det här är Claudia Messina. Narkotikapolisens nya attaché.
Hon tar över DEA:s operationer i landet. Messina?
Tack, herr ambassadör.
DEA ska öppna fältkontor i Cali, Cartagena och Barranquilla.
Vad Medellín-teamet beträffar
inhyser vi dem hos Colombiapolisen tills vidare,
-men bara efter vissa omplaceringar. -Vad gäller underrättelsetjänsten,
så tar CIA hand om det. Stationschef är Bill Stechner.
-Bill, har du något att tillägga? -Nej, det är bra.
-Vem är här från Centra Spike? -Jag. Edward Jacoby.
Centra Spike kör i gång direkt. Jag vill veta allt som svinen säger,
allt går via mig och jag väljer vad som kommer ut.
När Escobar sticker ut huvudet så sätter vi dit den jäveln.
Vad är det med honom, förutom att han inte kom i dag?
Jag sa åt honom att stanna hemma.
Ni nämnde omplaceringar. Vad innebär det?
Det innebär omplaceringar.
-Murphy har uträttat mycket här. -Ja...
Det verkar så.
Vet du hur de fick kämpa för att killen inte skulle anmäla honom?
Killen hade åkt dit för narkotikainnehav om inte det där hade hänt.
Var det ett tack?
Var rak mot mig, så är jag rak mot dig.
Han skulle göra livet svårare för mig.
-Och ge DEA dåligt rykte. -Ma'am...
Messina. Eller chefen.
Vi har varit här länge. Ni har varit här i två timmar.
Det kanske inte skapar rubriker,
men mycket av det vi vet är tack vare Steve.
Han är en bra kille som har problem just nu.
Han var på flygplatsen
för att hindra sin fru och barn att lämna landet. Han hann inte.
Dessutom såg han Escobar bygga ett lyxfängelse och smita ut bakvägen.
Vi förtjänar båda att fortsätta här...
...chefen.
Har du ätit något det senaste dygnet?
Den här nya chefen... Messina... Vad vet du om henne?
Bara vad jag har hört. Hon är från New York.
Hon verkar tuff.
Fan! Fan, fan, fan!
Är jag sparkad?
Jag vet inte.
Jag är inte redo att åka hem än, Javi. Det ska du veta.
Fan, jävla...
Ta en dusch. Nyktra till.
Vi hörs.
Titta bakom dig. Akta dig för honom.
Det är bra.
Slå sönder telefonkiosken.
Ta röret.
Jag vet, pappa.
Du måste ta det.
Är det där en kvinna? Ska jag slåss mot en kvinna?
-Hon heter Nora. -Vad hette hon, sa du?
Nora.
Chefen, förlåt att jag stör. Kan vi prata?
Ta den här...
Hur går det med labben?
Det är svårt att hitta Moncadas laboratorier.
Och dem vi hittar kommer vi inte åt. Det är poliskontroller överallt.
Fyra män dog när de försökte ta sig in.
De jävlarna.
Och var är Judy Moncada?
Vi hittar henne inte. Inte don Berna heller.
Hitta henne.
Ja, sir.
Hur går det för er, då?
-Allt går bra. -Bara bra.
-Hur mår du, Limón? -Bra, señor.
-Hur mår du? -Bra, chefen.
-Känns det bra? -Ja.
Bra.
Jag ska lära dig något.
Det finns inget lägre än en råtta.
Om råttorna fick springa lösa skulle gatorna vara fulla av dem.
-Förstår du mig? -Ja, chefen.
Ett ögonblick.
Ursäkta. Det är Fernando.
-Hur går det? -Intervjun fungerade, don Pablo.
Regeringen vill träffa mig direkt.
Hörde du?
-Vi måste avsluta vårt jobb. -Men vi är väl redan klara?
Nej, det finns en kvar.
Men du dödade ju alla hororna.
Jag pratar inte om horor.
Varför just hon?
-Hon gjorde ju som vi sa. -Någon pratade med polisen.
Ja, det var de där jävla hororna.
Jag litar på henne.
Du kanske, men inte jag.
Sätt fart.
Quica.
Jag säger inte åt dig igen. Och vi har annat att göra först.
God dag.
Jag har ett möte med presidenten.
Jag heter Fernando Duque.
Ert möte är inte med presidenten.
Varför inte då?
-Med viceministern, då? -Nej.
Det står att ni ska träffa statsåklagaren.
Jag beklagar.
Gaviria hade gjort klart
att regeringen vägrade förhandla med Escobar.
Men Colombias statsåklagare Gustavo de Greiff
struntade i vad presidenten ville.
Till skillnad från USA, där statsåklagaren utnämns av presidenten,
är det högsta domstolen som sköter utnämningen i Colombia,
vare sig presidenten gillar det eller inte.
Och i Gustavo de Greiffs fall gjorde Gaviria det inte.
Señor Duque.
Jag anser att hela världen kan kräva en rättvis rättegång.
Pablo Escobar har samma rättigheter som alla andra colombianer.
Om han har begått ett brott ska han åtalas och dömas.
Inte jagas och dödas som ett djur.
Señor de Greiff,
allt ni säger låter fascinerande.
Men jag...
Jag ger inte efter för trycket från amerikanerna...
...som Gaviria, señor Duque.
Då betyder det
att ni kan tänka er att förhandla med Pablo.
Jag menar att Colombia...
...har legat i krig alldeles för länge.
Naturligtvis.
Amerikanerna byter ut sitt folk.
Nya ansikten, men målet är detsamma.
De utnyttjar oss för sin politiska agenda.
Kanske det.
Men vi måste ta emot hjälpen var den än kommer ifrån.
Och just nu är alla gringos begränsade till Carlos Hoguín och ambassaden.
Pablo Escobar börjar däremot få mer och mer stöd.
Alla hjälper honom i Medellín.
-Polisjakten är till hans fördel. -Vi borde prata om Medellín.
Överste Pinzón har Escobar omringad.
Tror du att vi kommer att lyckas?
Tack för att du pratade med Messina.
Jag menar det. Du räddade mig.
Om du klantar dig en gång till...
Jag vet.
Kommer det att hända igen?
Jag vet inte.
DEA:s regler var inte det enda vi hade att tampas med.
Pinzóns plan höll på att verkställas.
Han ökade polisnärvaron.
I Medellín rådde undantagstillstånd, och Carlos Holguín-basen
såg ut som Fort Apache.
Jag och Javi var gäster hos polisen, med alla bekvämligheter
som gäster hos Colombiapolisen skulle kunna vänta sig.
Vilket var noll.
Och vi var inte ensamma.
DEA, CIA, Centra Spike och armén var under samma tak.
Ett centrum för allt som rörde Escobar.
Sedan Gaviria utfäst en ny belöning på 1,4 miljoner dollar för att hitta Pablo
öppnade överste Pinzón en tipslinje.
Och tydligen tyckte han att Javi och jag skulle sköta den.
Glöm att min spanska var skit.
Han ville bli av med oss, och det fanns inget vi kunde göra.
Pablo lät sina män ringa in bara för att jävlas med oss.
Tipslinjen. Vad vill ni rapportera?
Jag vet inte vad vi väntade oss. För många var Escobar en hjälte.
Det var som att be Chicago att skvallra på Michael Jordan.
Och de som inte dyrkade Escobar vågade inte ringa.
Men vi hade ett system: Ett tips från ett område betydde ingenting.
Ett andra samtal med samma information kanske inte var något heller.
Men tre samtal från samma område och från tre olika källor...
Agent Peña?
Det måste kollas upp.
Jag sa bara att det var ett system, inte att det funkade.
Vad fan.
Fjollor!
Vår oförmåga att hitta Escobar var frustrerande.
Men i Bogotá började det bli påfrestande.
Statsåklagare de Greiff.
Ni lär ha haft ett möte med señor Fernando Duque.
Det stämmer.
Presidenten var tydlig
när han sa att ingen fick kommunicera med Escobars folk.
Det är ju synd för presidenten att jag inte arbetar åt honom.
Jag arbetar åt det colombianska folket.
Och liksom presidenten arbetar även jag för folket.
Och vi samarbetar som en enad front emot Escobar.
-Det är inget... -Är ni rädd för vad jag ska upptäcka...
...om jag talar med honom, señor Sandoval?
-Ursäkta? -Säg mig en sak...
Varför var ni där den där natten vid La Catedral?
Varför måste vice justitieministern vara med om att flytta en fånge?
Det är inte vilken fånge som helst. Vi pratar om Pablo Escobar.
Och jag lydde bara presidentens order.
Det är nog inte sant.
Insinuerar ni något, statsåklagaren?
-Anklagar ni mig för något? -Nej då. Inte alls.
Åtminstone inte än.
Men jag tänker starta en utredning
angående anklagelserna...
...om att ni möjligen hjälpte Pablo Escobar att rymma.
Vet ni vad, statsåklagaren?
Skit på er.
-Vad fan gör vi här? -Vi har ett ärende.
-Vadå för ärende? -Åt don Pablo.
Hejsan, hejsan.
Hej. Kan jag hjälpa till?
Ja. Jag ska hämta ett paket åt Alvarez.
Javisst. Ett ögonblick.
Vad bra.
Vi glömmer tjejen. Hon kommer inte tillbaka.
Är du rädd, Limón?
Håll käften och gör som jag säger.
Señor Alvarez!
Quica!
Det här är den bästa toaletten som finns.
Broder!
Inga dåliga grejer.
Bra.
Lasta in den i bilen. Vi har mycket att göra.
Jag ska plocka ut ögonen på henne och tvinga henne att äta upp dem.
-Vilket nummer? -Tre. Det sa jag ju.
-Du sa ju att hon skulle vara här. -Jag tror att det är här hon bor.
Hon är inte där. Vi försöker i morgon igen.
Glöm det.
Quica!
Kolla där.
Jag har hittat något.
Jag ska skära ut tungan och köra upp den i röven på henne.
Jag sa ju att hon inte var här. Hon har nog stuckit.
-Skitsnack. -Hon är inte här.
Då kommer vi tillbaka senare.
Om presidenten inte går med på uppgörelsen så har vi inte vunnit något.
Pablo, vi har kommit fram till ett mycket bra alternativ.
Definitivt.
Om du låter mig förhandla med de Greiff och splittrar motståndarna...
Åh, Fernando. Det är inte därför jag betalar dig.
Du betalar mig för att skapa strategier, och det är det jag gör.
Du måste förstå...
Den position som Gaviria befinner sig i just nu...
Det som hände vid La Catedral var ett stort nederlag för honom.
Just nu ser han gripandet av dig som sin enda chans.
Han funderar inte på
att försöka hitta ett sätt att kommunicera med oss, men...
De Greiff är villig att prata.
Och han har makten att ingå ett avtal.
Visst, okej.
Vi försöker med det.
Du kommer inte att tro det, men statsåklagaren
vill legalisera narkotika. Det är sant.
Tro mig, Pablo. Så småningom, med tålamod och lite tid...
Vi har ingen tid, Fernando.
Fernando, ursäkta oss.
-Ja. -Tack.
-Blackie. -Ja.
Tack så mycket, Fernando.
-Tack så mycket. -Ja.
Ursäkta.
Vad är det?
Vi kan inte leva så här.
Fly från ställe till ställe. Gömma oss.
-Hoppas att staten vill förhandla. -Gaviria kommer att förhandla, Tata.
Han är för intelligent och för svag för att låta bli.
Hur kan du vara så lugn?
Om Gaviria inte vill sätta dig i fängelse så vet vi exakt vad han vill.
Det är nog dags att vi lämnar Colombia.
Vi var överens om att inte göra det, men läget har förändrats.
Nej, inget har förändrats.
Min älskling, vi har allt vi behöver.
Vi tar barnen och åker någonstans där vi slipper gömma oss.
Vi ska inte gömma oss resten av livet.
Det lovar jag dig.
Var beredd på att bli kastrerad.
Så... din fru stack.
Du var upprörd, drack för att döva smärtan
och lät det gå ut över en skitstövel från Wall Street.
Ja, ungefär.
En isolerad händelse?
Ja.
Jag har bara varit i Colombia i 20 sekunder.
Innan dess hade du och Peña fria händer.
Det kommer att ta en minut att vänja sig.
Du kanske inte litar på mig än,
men om jag ska skydda dig måste jag kunna lita på dig.
Annars skickar jag gärna hem dig till din fru i Miami.
Är det uppfattat?
Ja då.
Bra.
Du kan gå.
Ortiz, släpp honom inte ur sikte. Kom.
De såg La Quica köpa en toalett.
Jag hörde "La Quica" och "toalett".
Inte vilken toalett som helst.
Den som Pablo hade på La Catedral. En Kohler.
Det fattade jag.
Vi kan inte säga det till Pinzón. Då skrattar han ut oss.
Vi behöver mer.
-Som vadå? -Var såg de honom?
På väg mot bergen på San Isidro-vägen.
-Vi kan be Centra Spike avlyssna området. -Det är bättre än tipslinjen.
Jag kommer strax.
-En toalett? -Det är en lång historia.
-Ge mig den korta versionen då. -Be dem flyga över området.
Vi är intresserade av allt som rör Escobars sicarios.
Känner du igen en röst, så hämta mig.
Duvall 14436, vi hörde något på 1 600 MHz.
Älskling, när kommer du? Du lämnade mig ensam.
Jag kan inte just nu. Det är för farligt.
Men du sa att du skulle komma.
Vi väntar tills det lugnar ner sig. Sedan ska vi ha kul.
Det är definitivt Velasco. Jag vet inte vem tjejen är.
Och det andra samtalet?
Kvaliteten är för dålig för röstigenkänning.
De här togs för två timmar sedan.
Det här är gårdar, gårdar.
Allt annat är mindre hus. Här, här och här och i utkanten.
Du kan utesluta de mindre. Inte Escobars stil.
Vilka gårdar har utfarter åt både öster och väster?
Den här. Terrängen här är oländig, men framkomlig.
Det måste vara den.
Vi har en chans om vi bevakar båda utfarterna.
-Det låter bra. -Hur gör vi med Pinzón?
Vi behöver bilar, folk.
Jag pratar med Pinzón.
Rätta mig om jag har fel...
I er senaste räd lyckades era två män gripa
USA:s president, George Bush.
Det grundades på flera samtal från tipslinjen.
Det här är Velascos röst.
Miss Messina, ni tror tydligen att mina män arbetar åt er.
Ni har fel. Jag arbetar inte åt er.
Jag avgör hur vi samarbetar. Är det uppfattat?
Jag vet vad som hände er förra samarbetspartner, överste Carrillo.
Han blev landsförvisad till Spanien.
Vad sa han?
Han sa nej.
Hon blir inte långvarig. Hon ger upp för jävla lätt.
Men Messina gav inte upp så lätt.
Hon ringde Crosby.
Crosby ringde Gaviria...
...och på mindre än en kvart...
-Jag förstår. -...fick Pinzón en spark i häcken.
Överste. General Silva är i telefon.
Ursäkta mig, översten.
Alla jobbar väl åt någon.
Generalen?
Vi fick Pinzón att dansa, men vi kunde inte välja musik.
Vi skulle ha smugit in, omringat den jäveln och tagit honom.
Pinzón jobbade inte så. Han gillade att sparka in dörren
och väcka hela jävla området.
Upp med er! Polisen kommer!
Hämta bilarna och pengarna. De är snart här!
Chefen!
Förlåt, det är viktigt.
Chefen!
Polisen är på väg uppför backen. Vi måste sticka, chefen.
Pablo. Pablo!
-Jävla svin! -De kommer från andra hållet också.
-Vad har hänt? -Vi måste åka. Polisen kommer.
-Kör fram bilarna. -Ja.
-Vänta på baksidan. -Ja.
Pablo!
Hämta barnen. Vi måste åka nu.
Kom. Skynda er.
Kom hit. Gå genom tunneln.
Omringa huset! Skynda er!
De har stuckit.
Översten, det är ingen här. Det finns inga livstecken.
Fan också.
Lediga!
Glöm inte att Pablo gjorde allt för att undkomma polisen.
Flera av hans hus hade tunnlar som var byggda för det ändamålet.
Men han gillade inte att använda dem.
Man kan säga att han var paranoid, men...
Om folk faktiskt jagar en, då är man inte paranoid, bara smart.
Peña! Messina!
Han var här.
Kom in.
Sovrummen...
...ligger på höger sida.
Allt är bra, Tata.
Nej, Pablo. Den här gången är det inte bra.
Älskling, om Pablo säger att allt är bra
-så är det för att... -Pratade jag med dig?
Jag pratar med min man.
Det var nära ögat, Pablo.
Och vad händer i morgon?
Ska dina barn se på när de dödar dig?
Ingen kommer att dö, Tata.
Jag ska fixa det här.
Hur då, Pablo?
Hur då?
Ska du förhandla?
I går var de nära att döda dig för att du förhandlade.
Om du ska fixa allt, så fixa det för gott.
Oroa dig inte.
Under alla de år då jag jagade Escobar
var det sällan vi var nära att ta honom.
Varje gång glömde vi två viktiga saker: Att vara nära räknas inte,
och Pablo är aldrig farligare än när man nästan har honom.
Med alla poliserna på gatan var det lätt att glömma bort...
...att det fortfarande var Escobars stad.
Han tolererade allt för att kunna förhandla.
Att jaga ut en man och hans familj ur deras hem mitt i natten
var inte att förhandla. För Escobar...
...var det en krigshandling.
Jag är beredd.
Alla är redo. Vad beordrar ni?
Gör det.
Ja, señor.
-Vad händer? -Det är dags.
Okej.
Vi är redo, señor.
Kom.
Kör!
Gör det, broder.
Den är kall, din jävla bög!
Döda honom. Gör det!
Döda honom!
Peña!