UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Serialul e inspirat din evenimente reale.
Unele personaje, nume, firme, incidente, locuri și evenimente sunt fictive
în scopurile dramatizării.
Pablo Escobar a spus: „Uneori sunt Dumnezeu.
Dacă spun că moare cineva, acel cineva moare în aceeași zi.”
În cariera lui, ticălosul ăsta a ucis mii de polițiști
într-un ritm de peste 400 pe an.
Cu astfel de statistici șocante, trebuie să te întrebi
ce poate împinge un om să îmbrace uniforma,
când asta înseamnă aproape sigur că zilele îi sunt numărate.
Majoritatea erau niște copii
crescuți să ajungă la o răscruce și să aleagă calea cea dreaptă.
Să lupte de partea binelui.
Erau tineri, plini de speranță...
și se credeau invincibili.
TE IUBIM!
Iar cei rămași în urma lor resimțeau pierderea cel mai acut.
Oricine are o limită,
când lucrurile o iau razna atât de rău, încât trebuie să acționeze.
Pentru Pinzón, acea limită a însemnat demisia.
Prezentați arm'!
Dar erau și dintre cei care nu puteau demisiona,
care nu puteau renunța.
Și președinții au limitele lor.
Iar Gaviria și-o descoperise în sfârșit pe a lui.
Sunt responsabil pentru moartea acelor oameni, Eduardo.
Dacă Escobar se folosește de morțile lor pentru a-mi da un mesaj, voi răspunde.
Sunt complet de acord.
Să intrăm cu tot ce avem.
Dar nu uita... Decizia de a-l aduce înapoi nu va fi privită cu ochi buni.
Dar de când ne pasă nouă dacă suntem priviți cu ochi buni?
MADRID, SPANIA
CONSULATUL COLUMBIAN
Colonel Carrillo.
Da, domnule președinte.
Șefu', toți spun că nu știu nimic.
Pare să fie o neînțelegere.
Domnilor, aveți impresia că lucrați pentru familia Moncada.
Dați-mi voie să clarific. Nu ați lucrat niciodată pentru familia Moncada.
Lucrați pentru mine, întotdeauna ați lucrat pentru mine.
- Blackie. - Da, șefu'.
Cine i-a dat lui Judy Moncada bani să cumpere casa asta?
Dvs., Don Pablo.
- Jairo! - Da, Don Pablo.
Banii pentru mâncarea de pe masa acestor oameni de unde vin?
- Din buzunarul dvs. - Tot ce vedeți aici îmi aparține.
Tot ce aveți vă permit eu să aveți.
Tot ce credeți că protejați, protejați pentru mine.
E clar?
Îmi veți spune unde e amplasat fiecare refugiu, fiecare laborator,
fiecare birou, fiecare depozit al familiei Moncada.
Atenție!
Asta nu înseamnă că voi, domnilor, sunteți trădători.
Categoric nu.
Pur și simplu nu ați știut pentru cine lucrați de fapt.
Deci să începem...
cu ce este cel mai important.
Tu îmi vei spune chiar acum...
unde se ascunde curva aia de Judy Moncada.
- Dnă Judy, bine ați venit! - Mulțumesc.
Mă scuzați.
- Hei! - Navegante!
- Vezi cum te porți! - Dna Moncada e oaspetele nostru.
Ne tratăm oaspeții cu respect.
Chiar și pe cei care se invită singuri.
Ascultă, Pacho, sigur ai destui oameni?
S-ar putea crede că ți-e frică de cineva.
Dacă ai fi luat securitatea mai în serios,
poate că soțul tău ar mai fi fost în viață,
iar tu nu ai mai fi venit să ne ceri ajutorul.
Auzi la el... Cine ți-a spus că am venit să cer ajutor?
Unde e șeful tău?
Vrei să spui partenerul meu.
- Se ocupă de afaceri. - Chiar așa?
Tot mai pretinde că nu e narcotraficant?
Dnă Moncada, ce-ar fi să faci o plimbare?
Nu știu, mângăie caii.
Sau exersează lucrurile pe care ai venit să le spui.
Gilberto va sosi curând.
Mulțumesc, Pacho.
- Suntem în siguranță. - Pasează mingea.
- Poftim. - Uite.
Doamnă? Iată ce ați cerut.
Cine e el?
Unul dintre băieții noi.
Mă scuzați.
SECȚIE DE POLIȚIE ATACATĂ ÎN MEDELLÍN 11 MORȚI ȘI MAI MULȚI RĂNIȚI
Ce pictură hidoasă!
PRIMA BANCĂ LATINOAMERICANĂ
Ce surpriză plăcută!
- Cărui fapt îi datorăm plăcerea? - Afaceri.
„Și una câte una, nopțile dintre orașele noastre separate
se contopesc în noaptea care ne unește.”
La naiba, Gilberto! E miezul zilei.
Nu-ți place Neruda?
Singurul lucru ce ne unește pe lumea asta e dorința să-l vedem mort pe Pablo.
El e Gilberto Rodríguez Orejuela. Și dacă n-ați auzit de el niciodată
este tocmai pentru că asta își dorește.
Întrebați-l cu ce se ocupă și vă va spune că e bancher,
ceea ce este adevărat.
De fapt, el și fratele lui, Miguel, controlau propria lor bancă.
Sau v-ar putea spune că el și fratele lui dețineau și administrau
una dintre cele mai mari rețele de farmacii din Columbia.
Frații v-ar mai putea spune că aveau propria echipă de fotbal. Corect.
América de Cali, una dintre cele mai bune echipe de pe continent,
marea rivală a Atlético Nacional, a lui Pablo.
Dar ce nu v-ar spune niciodată este că acele afaceri erau paravane
și că frații erau pe locul doi în lume în traficul cu cocaină.
FRAȚII COLUMBIENI PLEDEAZĂ VINOVAȚI
COCAINA S.A. NOII REGI AI DROGURILOR
Liderii cartelului din Cali. La fel ca Pablo și cartelul din Medellín,
și ei au început ca infractori de rând: jefuiau bănci.
Cu banii adunați din loviturile lor,
au trecut rapid la traficul cu „iarbă”.
Iar când și-au dat seama că 5 kg de cocaină
valorau cât o tonă de marijuana,
s-au aruncat cu capul înainte în afacerile cu cocaină.
Băieții nu erau traficanți de două parale.
Ei planificau meticulos, maximalizau profitul, minimalizau riscul.
Pe măsură ce afacerile înfloreau, un tânăr columbian ambițios,
un flăcău de care poate ați auzit, Pacho Herrera, lucra atât de bine,
că frații l-au promovat în final să le fie partener.
Dar aveau un concurent, și nu unul oarecare.
Unul care nu era interesat să abdice de pe tronul regelui cocainei.
Dar Gilberto era inteligent.
Nu-i păsa că Escobar purta coroana.
Așa că s-au dus la el cu o propunere: Miami, capitala mondială a cocainei,
avea să rămână fieful lui Pablo.
În schimb, frații Rodríguez aveau să se mulțumească
cu un petic de pământ din nord-est: New York City.
Cei 1,752 km în plus însemnau că se ajungea mai greu acolo.
Pe de altă parte, newyorkezii s-au dovedit a fi
la fel de împătimiți de cocaină ca și oamenii din sud.
Și în timp ce Miami avea 1,8 milioane de locuitori,
în New York City erau șapte milioane.
Pe cât de mult le plăceau celor din Cali banii și lucrurile fine,
pe atât de tare detestau atenția nedorită.
Pentru „domnii din Cali”, cheia era să pară oameni de afaceri legitimi.
Afacerile mergeau bine. Dar se putea și mai bine.
Spuneți-mi, dnă Moncada, de ce ați bătut atâta drum?
Ca să vă ajut să-l ucideți pe cel care mi-a omorât soțul și fratele,
oferindu-vă informații importante cunoscute doar de mine.
- În ce constau aceste informații? - Ținte.
Amplasarea tuturor laboratoarelor lui.
Atacarea infrastructurii îl va paraliza, silindu-l să iasă la iveală.
Iar când o face, îi tragem un glonț în cap și ne căcăm pe el pe rând.
Valoros nu este să știm ce are Pablo,
ci ce vrea să dobândească.
Pentru că acolo va fi în momentul următor.
Pablo vă demontează operațiunea bucată cu bucată.
Dacă știm ce a rămas, vom ști unde se duce.
Vreți să vă spun unde sunt laboratoarele mele?
Bine, să spunem...
Să spunem că vă dau aceste informații.
Ce se întâmplă cu laboratoarele mele?
Judy...
Setea ta de răzbunare mă unge pe suflet.
Kiko ar fi mândru de prioritățile tale.
Ai dreptate.
Ar fi foarte mândru de mine.
Am construit afacerea împreună cu el, Pacho.
Sunt din cartelul de la Medellín. Știu cine sunt.
N-am nevoie de tablouri de căcat pe pereți ca să dovedesc contrarul.
Stai așa.
Un moment.
Dacă îl înfruntăm direct pe Pablo, nu ne ajută să rămânem discreți.
Dar...
Dacă Echipa de căutări află amplasamentul laboratoarelor tale?
Cu ce mă ajută dacă e arestat?
Ne-a arătat deja că ne poate fute din pușcărie.
Nu se va sfârși cu Pablo după gratii.
Credeți că poliția îl va omorî?
Unul dintre polițiști pare foarte pornit.
Iar președintele Gaviria îl recheamă la post.
În privința asta, cei din Cali și DEA erau de acord.
Oricât de controversate erau metodele colonelului Carrillo,
el era singurul de care Escobar se temea.
Iar întoarcerea lui la conducerea Echipei de căutări
a fost exact ce ne trebuia.
Președintele ne-a oferit toate resursele pentru înfrângerea lui Escobar.
Acum nu trebuie decât să le gestionăm bine.
Voi conta în continuare pe informații de la voi.
Dar vom proceda puțin altfel.
Gata cu operațiunile la scară mare. Echipa revine la tactici de mică amploare.
- Amin. - Operațiuni invizibile, razii-surpriză...
Schimbăm regulile.
Dar mai întâi trebuie să facem ceva. Trujillo.
Convoacă Echipa de căutări afară. Vreau 100 de oameni și șase camioane.
- Spune-le că ieșim. Da? - S-a făcut, dle colonel.
O sută de oameni? Nu e tocmai o tactică de mică amploare.
Întâi îl anunțăm pe Pablo că ne-am întors.
În clipa în care o sută de oameni și șase camioane de poliție părăseau baza,
puteți pune pariu că armata de iscoade încingea liniile telefonice,
ca să-i dea raportul lui Escobar.
- Ce e? - Tocmai au plecat.
Patru motociclete, cinci camioane și un cârd de oameni. E un convoi mare.
Și ați avea dreptate. Dar tocmai asta era.
Acești spioni ne-au împiedicat să lucrăm în secret, așa cum aveam nevoie.
Deci trebuia să îi orbim.
Și pentru a orbi pe cineva, trebuie să-l faci mai întâi să deschidă ochii.
Au luat-o spre Barrio Escobar.
Se va aglomera.
Probabil pe acoperișul de aici.
Datorită semnalului radio,
îi puteam detecta, repera și localiza pe fiecare.
Convoiul a sosit.
Suntem pe poziție.
UN BĂRBAT, UN CARTIER, O ȚARĂ!
Se poate spune că partea a doua a planului lui Carrillo
a fost să-i arate lui Pablo că șeriful s-a întors în oraș.
Și a făcut-o cum a putut el mai bine.
Uite. Acolo sus.
Se întâmplă ceva ciudat. Vezi?
- Sunt nori. - Nu, nu nori.
Norii iau diferite forme.
- Eu văd o țestoasă. - Șefu'!
- Îmi cer scuze. Trebuie să vorbim. - Continuați să căutați.
Uitați-vă la nori mai departe.
Îmi pare rău că vă întrerup, dar e foarte important.
- Ce se întâmplă? - Carrillo s-a întors.
Și e aici, în Medellín.
Altceva?
Ticălosul a umplut Barrio Escobar cu polițiști și...
S-a pișat pe pictura murală cu dvs., șefu'.
Afurisiții de polițai o iau pe strada 26.
Recepționat, frate. În regulă.
- Deci le-am localizat. - Continuați.
Până ajungeți în Barrio Pablo Escobar. Am capturat șase emițătoare radio.
- Dar nu am reperat poziția exactă. - Nu, domnule.
Deci varianta cea mai bună
ar fi să încercuim fiecare dintre aceste clădiri.
E timpul să ne grăbim.
Trujillo, încarcă șase mașini fără însemne, patru oameni în fiecare.
Să plece la intervale de 20 de minute, ca să nu atragă atenția. Clar?
- Da, dle colonel. - Bine.
Peña, tu vii cu mine.
Murphy, Jacoby, voi rămâneți aici să ne ghidați.
Aveți grijă acolo.
Stai pe loc! Nu mișca!
- Ușurel. Toate bune. - Ce e asta?
Ce e asta?
Piraña e eliminat.
Bun, avem unul. Primul spion e eliminat.
Băga-mi-aș!
Unde te duci?
Prindeți-l!
Nu mișca!
Nicio mișcare!
- Bună seara! - Da?
Îmi permiteți să percheziționez locuința? Căutăm...
Stai! Oprește-te, băiete!
Oprește-te!
La podea!
Arată-mi mâinile.
Te dai șmecher? De ce fugeai?
Nu! Cu ce am greșit?
Tu să-mi spui ce ai făcut.
Știți cine sunt?
Eu sunt colonelul Horacio Carrillo.
Săptămâna trecută, 30 de polițiști au fost asasinați.
Porcii ăia probabil că au meritat-o.
Taci din gură, puștiule.
Mulți dintre ei erau prietenii mei.
Cineva care stă pe acoperișuri și îndrumă asasinii...
este la rândul său un asasin.
Sper ca după această întâlnire să vă mai gândiți
dacă vreți să lucrați pentru cineva care se crede mai presus de lege.
Ce? Ar trebui să mă cac pe mine de frică?
Nu.
Acum mă fac înțeles?
Vreau să le spuneți prietenilor voștri
că asta se întâmplă când lucrezi pentru Pablo Escobar!
Ia-l.
Spune-le că e pentru Pablo.
Să țineți minte ce ați văzut.
Și să știți că așa veți păți și voi dacă vă mai văd pe acoperișuri.
Puteți pleca.
Cărați-vă!
Ce carte citim înainte de culcare?
Vrăjitoarea.
Nu. Fără povești înfricoșătoare.
Vrăjitoarea? Ce-i aia? Nu o știu.
Tata ne-o citește. Nu-i așa, tată?
- Vrăjitoarea cea rea și cea bună, nu? - Da.
Nu Vrăjitoarea, Pablo.
Nu mai vreau povești înfricoșătoare în casa asta.
Dragule, ia-o pe sora ta și spălați-vă pe dinți.
Și mergeți direct la culcare.
Ascultă, unde e pupicul meu?
Noapte bună.
- Noapte bună, iubito. - Direct la culcare, Manuela, te rog.
- Am auzit o poveste înfricoșătoare. - Tata...
Bărbatul care l-a omorât pe Gustavo s-a întors la Medellín.
E adevărat?
Da.
Asta îți dă impresia că guvernul încearcă să negocieze?
Noapte bună!
Tata.
Cineva trebuie să-ți spună lucrurile pe șleau, Pablo.
Bărbatul acela a venit să te omoare.
Mi-e frică, Pablo.
Îți promit un lucru.
Dacă lucrurile o iau razna și nu le pot controla...
plecăm din țară.
Bine?
Javi, unde sunt iscoadele?
Carrillo a procedat altfel. Le-a dat drumul.
Acum le dăm drumul oamenilor?
Da, Murphy, le dăm drumul oamenilor.
Și asta ce înseamnă?
- Nu-ți face griji pentru mine. - Vorbește cu mine.
- Dă-mi drumul. - Ce dracu' s-a întâmplat?
Carrillo a pus pistolul la fruntea unui copil și a tras.
Ca să le dea o lecție.
Acum e în regulă?
Da, e în regulă.
- Ai văzut-o pe femeia asta? - Nu.
Lucrează la piață.
Iubito?
- Sigur? - Nu.
Nimeni n-a văzut-o pe târfa aia.
Sunt ofticat, frate.
Hai la o înghețată.
Ceva rece.
Aș vrea să vorbim despre ce s-a întâmplat în seara asta.
- Ce crezi că s-a întâmplat? - Știu că am fost lăsat în urmă dinadins.
Pentru binele tău.
Habar n-ai tu ce este pentru binele meu.
Murphy, ce se întâmplă acolo nu e pe gustul tuturor.
- E pe gustul lui Peña? - Tu nu ești Peña.
- Fiindcă eu sunt yankeu. - Fiindcă în el am încredere.
De ce nu mă încerci pe mine?
Lupta asta contra lui Escobar... Vrei s-o câștigi.
Oamenii ăștia nu luptă cu aceleași reguli, noi de ce am face-o?
- Știi ce înseamnă asta? - Da.
Deci fie că mă protejezi pe mine, fie pe tine, nu mă mai da deoparte.
De data asta ai fost altfel, Javi.
Întotdeauna știu când clienții mei încearcă să uite ceva.
Știi ce fac eu ca să mă relaxez?
- Scriu. - Scrii?
- Ce scrii? - Scrisori.
Către familie, dar nu le trimit niciodată.
Mă ajută să uit.
Ce vrei să uiți?
De ce nu te oprești?
Dar tu?
Bun venit, frate.
Pe aici.
- Cum te cheamă? - David.
- Eu sunt Pablo. Încântat de cunoștință. - Și eu.
Vino cu mine.
Mi-au spus că îți place fotbalul.
- Joc în apărare. - Desigur.
Ăia sunt bărbații adevărați.
Tu ești foarte curajos, David.
Îmi pare rău pentru ce ai văzut.
Cei cu care ne luptăm sunt foarte răi.
Spune-mi despre cel care a făcut-o.
A spus că glonțul ăsta e pentru tine.
Te rog să îmi faci un ultim serviciu.
Este foarte important.
Crezi că poți?
Mulțumesc, David.
Peña.
Agent Peña. Don Berna la telefon.
Am să-ți fac o propunere care te-ar putea interesa.
Ce surpriză!
Ce este, Peña? Mai aștepți pe cineva?
Nu. Dar tu?
Nu, nu e nevoie.
Oriunde mă duc în orașul ăsta, sunt înconjurat de prieteni.
Ia loc. Stai jos, să poți gusta cea mai bună cafea din Medellín.
Doña Luz! Adu-i prietenului meu o cafea.
Ai pentru mine și altceva în afară de cafea?
Uite, agent... Nu sunt unul dintre informatorii de la colțul străzii
cărora le strecori câțiva dolari. Nu, domnule.
Atunci de ce suntem aici?
Noi doi suntem ca șarpele cu pisica.
Dacă șarpele are ocazia, omoară pisica.
Iar dacă pisica are ocazia, omoară șarpele.
Dar sunt momente când ei văd un șobolan mare
și amândoi vor să-l mănânce.
Cel mai mare laborator al lui Moncada.
Trebuie inventariat înainte de a fi demontat și mutat.
De unde știi?
- Unul dintre informatorii mei. - Ditamai informația.
Ditamai informatorul.
Îi vrei pe oamenii lui Escobar, acolo îi găsești.
- S-o facem. - Bine.
În picioare! Mișcă!
Sus!
Gato!
Nu! Calmează-te. Liniștește-te. Nu mă omorî...
Liniștește-te!
Reținem prizonierii.
Sursa ta ne-a ajutat să prindem un pește mare.
Da, e de calibru.
Am prins cam 45.
- Mă întreb dacă ni-l dă pe Escobar. - Nu știu.
- Să vedem ce scoate Carrillo de la el. - Da. Să vedem.
Carrillo mi-a zis că a vorbit cu tine. Crede că se poate încrede în tine.
Da, se poate.
Nu la asta mă refer.
Să mergem.
Sunt băiat mare. Mă descurc.
Da.
Ne apropiem.
Vă închidem.
Mișcați-vă!
- Ai scos ceva de la el? - Ceva.
Nu tot. Veniți?
Eu da.
Bună, Valeria!
Pablo...
- Nu m-am gândit că vii și tu. - Am vrut să mă asigur că iese bine.
- Lumea trebuie să audă adevărul, nu? - Da, e important.
L-au silit pe acest băiat să își vadă prietenul împușcat.
Când țara va afla povestea asta, se va întoarce contra ticălosului
care omoară copii pentru americani.
Adică...
Eu asta sper.
Mă bucur că ai venit.
Mă bucur să te văd din nou.
Toată lumea e tot cu ochii pe tine?
În afară de tine.
Începem?
Da.
- Câți ani ai? - Zece.
Înțeleg că ești bun la fotbal.
Mulțumim că ai curajul să ne spui povestea ta, David.
Spune-ne, cine erau cei care te-au adus la clădire ziua aceea?
Erau polițiști din Echipa de căutări.
Știi de ce te-au adus acolo?
El mi-a spus că vor să transmită un mesaj celorlalți copii.
Cine e „el”? Îți amintești cum îl cheamă?
Colonelul Carrillo.
Liniștiți-vă, totul e în regulă.
- Unde ne duceți? - La Bogotá.
Intrați la închisoare până se rezolvă lucrurile.
Dar uitați... Dacă mă ajutați, vă ajut și eu.
Mi-l dați pe Pablo sau pe Blackie sau pe altcineva, atunci vă ajut.
Nu știu unde sunt. Nu-i cunosc.
- Deci tu nu știi nimic? - Nu, domnule.
Dar tu, Gato?
Bine.
Dacă așa stau lucrurile...
Cine mai era acolo în afară de colonelul Carrillo?
Un grup de bărbați.
Unii vorbeau engleză. Americani. Ca în filme.
Ești sigur că erau polițiști?
Da.
Și acum?
Crezi că Pablo te va răsplăti că ești curajos?
Boule, el habar n-are că exiști. Știi asta?
E ultima ta șansă, Gato.
Întreab-o pe mă-ta, labagiule!
- Alo! - Totul e în regulă.
- A funcționat. - Foarte bine.
A funcționat.
- Mi-au luat laboratorul. - Și un grup din oamenii lui Escobar.
E pentru o cauză nobilă, dnă Moncada.
Șefu', îmi cer scuze, vești proaste.
Echipa de căutări a demontat laboratorul cel mai mare al lui Moncada.
Carrillo l-a capturat pe Gato. Nu știm unde sunt și ce îi face.
Alo?
- Steve? - Bună, iubito!
Cât e ceasul?
E târziu.
Ești bine?
Da, sunt bine. Am vrut doar să-ți aud glasul.
Am vrut să sun, Steve. Eu...
Nu-i nimic. Nu trebuie să-mi explici.
Ce s-a întâmplat?
Spune-mi.
Sunt bine, iubito. Nu-ți face griji.
Trebuie să te duci.
Hai să vorbim mâine. Bine?
Da.
Da, mi-ar face plăcere.
Noapte bună!