ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ЗАСНОВАНО НА РЕАЛЬНИХ ПОДІЯХ.
ДЕЯКІ ПОДІЇ Й ПЕРСОНАЖІ ВИГАДАНІ З ХУДОЖНЬОЮ МЕТОЮ.
Пабло Ескобар сказав: «Іноді я буваю богом.
Якщо я кажу, що хтось помре, він помре того ж дня».
За часи своєї діяльності цей вилупок убив тисячі поліцейських,
десь по 400 осіб на рік.
Дивлячись на такі цифри, можна себе спитати:
що змушує людину вдягати форму,
яка гарантує, що жити їй недовго?
Більшість з них були просто дітьми,
які доросли до роздоріжжя й обрали правильний шлях.
Битися на боці добра.
Вони були молоді, повні надій
і вважали себе непереможними.
МИ ТЕБЕ ЛЮБИМО!
А понад усе страждали рідні загиблих.
У кожного є критична точка,
коли все стає таке огидне, що більше терпіти не можна.
Для Пінзона критична точка означала відставку.
На плече!
Але є й ті, хто не може подати у відставку, не може піти.
У президентів теж є критична точка.
І Ґавірія нарешті досяг своєї.
Я відповідальний за смерті цих людей, Едуардо.
І якщо Ескобар за допомогою їхні смертей хоче щось мені повідомити, я відповім.
Цілком згоден.
Треба бити щосили.
Пам'ятайте: повернути його — непопулярне рішення.
Але ж відколи ми переймаємося популярністю?
Полковник Каррільйо.
Так, сеньйоре президент.
Босе, всі кажуть, що нічого не знають.
Здається, це непорозуміння.
Вам, джентльмени, здається, що ви працюєте на сім'ю Монкада.
Дозвольте пояснити. Ви ніколи не працювали на сім'ю Монкада.
Ви працюєте на мене і завжди на мене працювали.
-Блекі. -Так, босе.
Хто дав Джуді Монкаді готівку на купівлю цього будинку?
Ви, доне Пабло.
-Хайро. -Так, доне Пабло.
Звідки походять гроші, на які ці люди годують свої сім'ї?
-З вашої кишені. -Усе, що ви тут бачите, моє.
Усе, що ви маєте, ви маєте з мого дозволу.
Усе, що ви нібито захищаєте, ви захищаєте для мене.
Зрозуміло?
Ви скажете, де розташовані всі ваші сховища, всі лабораторії,
всі офіси, всі рахунки сім'ї Монкада.
Послухайте…
це вас не робить зрадниками.
Зовсім ні.
Ви просто не знали,
на кого насправді працюєте.
Тож почнімо…
з найголовнішого.
Ти… зараз скажеш мені…
де ховається
та сучка Джуді Монкада.
-Сеньйоро Джуді, вітаю. -Дякую.
Вибачте.
-Гей! -Навеганте!
-Забери руки. -Сеньйора Монкада — наша гостя.
Ми ставимося до гостей з повагою.
Навіть до тих, що приїздять без запрошення.
Слухай, Пачо, нащо тобі стільки охорони?
Ти ніби когось боїшся.
Мабуть, якби ти ставилася до охорони серйозніше,
ймовірно, твій чоловік був би досі живий
і ти не приїжджала б до нас по допомогу.
Тільки послухайте. Хто сказав, що я приїхала по допомогу?
Де твій бос?
Тобто мій партнер.
-Займається бізнесом. -Та невже?
То він досі вдає, що не є наркоділком?
Сеньйоро Монкада, може, прогуляєтеся по фермі?
Не знаю, погладите коней.
Чи прорепетируєте свою промову.
Хільберто скоро приїде.
Дякую, Пачо.
-Ми в безпеці. -Пасуй мені.
-Ось тобі. -Є.
Сеньйоро, я приніс те, що ви просили.
Хто це?
Він новенький.
Вибачте.
НАПАД НА ВІДДІЛОК ПОЛІЦІЇ У МЕДЕЛЬЇНІ
Яка огидна картина.
Яка приємна несподіванка.
-Що вас привело сюди? -Бізнес.
«Щоночі зникає відстань між містами
й складається в єдину ніч між нами».
Зараз полудень, Хільберто.
Не любиш Неруду?
Єдине, що між нами спільного, — бажання бачити Пабло мертвим.
Це Хільберто Родрігес Орехуела.
Якщо ви про нього не чули, це тому, що він саме цього й хоче.
Спитайте його, кім він працює, він скаже, що він банкір,
і це буде правда.
Взагалі, він і його брат Мігель контролювали власний банк.
Чи він міг сказати, що вони з братом є власниками й директорами
однієї з найбільших у Колумбії мережі аптек.
Брати також могли сказати, що володіють футбольною командою. Так і було.
«Америка де Калі» — одна з найкращих команд континенту
та запеклий суперник «Атлетико Насьйональ» Пабло.
Але вони ніколи не сказали б, що ця діяльність — лише прикриття,
а насправді брати Родрігеси
були другими найбільшими постачальниками кокаїну в світі:
лідерами картелю Калі.
Як Пабло і Медельїнський картель,
спершу вони були бандитами середньої руки, грабіжниками банків.
А завдяки награбованим коштам
швидко піднялися до контрабанди трави.
А зрозумівши, що п'ять кг кокаїну коштує стільки ж, скільки тонна марихуани,
з головою пірнули в кокаїновий бізнес.
Ці хлопці не були дурними вуличними дилерами.
Вони ретельно планували, як збільшити прибуток і зменшити ризик.
Бізнес зростав, молодий честолюбний колумбієць
Пачо Еррера, про якого ви, мабуть, чули, приносив так багато грошей,
що брати врешті-решт зробили його партнером.
Але в них був конкурент, і не просто конкурент,
а той, хто не хотів поступатися троном кокаїнового короля.
-Дон Пабло. -Але Хільберто був розумний.
Він був не проти віддати корону Ескобару.
Сеньйори.
Вони зробили йому пропозицію: Маямі, кокаїнова столиця світу,
залишиться територією Пабло, а брати Родрігеси
задовольняться невеликим містом на південному сході, Нью-Йорком.
Зайві 2 700 км трохи ускладнювали маршрут,
але виявилося, що жителі Нью-Йорка
так само обожнювали кокаїн, як і народ з півдня.
І якщо в Маямі було 1,8 мільйона жителів,
у Нью-Йорку було сім мільйонів.
Хлопці з Калі любили гроші та приємні дрібниці життя,
а непотрібну увагу ненавиділи.
Бо джентльмени з Калі хотіли виглядати як легальні бізнесмени.
Справи йшли добре, але могли йти ще краще.
Скажіть, сеньйоро Монкада, що вас привело сюди?
Я хочу допомогти вам убити того, хто вбив мого чоловіка й брата,
надавши важливу інформацію, яку маю тільки я.
-Яку саме інформацію? -Про цілі.
Розташування всіх його лабораторій.
Атака на інфраструктуру Пабло ослабить його та змусить вийти з тіні.
А тоді ми прострелимо йому голову та по черзі обісремо його труп.
Цінна інформація не про те, що Пабло має, а про те, що він хоче отримати.
Бо саме туди він прямуватиме.
Пабло розбирає твій бізнес по шматочку.
Знаючи, що залишилося, ми зрозуміємо, куди він прямуватиме.
Хочеш, щоб я сказала, де мої лабораторії?
Ну… скажімо,
я поділюся
цією інформацією. Що буде з моїми лабораторіями?
О, Джуді.
Твоя жага помсти гріє серце.
Кіко пишався б твоїми пріоритетами.
Твоя правда.
Він дуже мною пишався б.
Я разом з ним будувала цей бізнес, Пачо.
Я з Медельїнського картелю. Я знаю, хто я.
Я не вішаю на стіни огидні картини, щоб довести, що це не так.
Стривай.
Зачекай.
Щоб відкрито виступити проти Пабло,
нам доведеться вийти з тіні.
Але…
якщо адреси твоїх лабораторій дізнається відділ розшуку?
Яка різниця, заарештують його чи ні?
Він уже показав, що і з тюрми з нами розбереться.
Це не закінчиться ув'язненням Пабло.
Думаєш, поліція його вб'є?
Є один полісмен, який сильно цього хоче.
А президент Ґавірія уже попросив його повернутися.
У цьому збігалися інтереси хлопців з Калі та УБН.
Які б суперечливі не були методи полковника Каррільйо,
він був єдиним, кого боявся Ескобар.
І те, що він знову очолив відділ розшуку, нам дуже підходило.
Президент дав нам усе потрібне, щоб перемогти Ескобара.
Треба лише правильно цим скористатися.
Я й досі розраховую на ваші розвіддані.
Але тепер ми діятимемо інакше.
Більше жодних масштабних операцій. Відділ розшуку вдасться до прихованої тактики.
-Амінь. -Таємні операції, раптові рейди
тощо. Ми змінимо правило гри.
Але спочатку треба дещо зробити. Трухільйо.
Збери відділ розшуку на плацу. Мені потрібно 100 чоловік і шість машин.
-Скажи, що ми вирушаємо. Ясно? -Так, полковнику.
Сто чоловік? Це не дуже прихована тактика.
Спершу покажемо Пабло, що ми повернулися.
Ясна річ, щойно колона зі ста чоловік
і шести поліцейських машин вирушить з бази,
армія спостерігачів Ескобара почне обривати телефони,
щоб повідомити це Ескобару.
-Що там? -Щойно виїхали. Чотири мотоцикли,
п'ять пікапів і вантажівка. Велика колона.
Так і сталося. Але в цьому й була суть.
Спостерігачі не давали нам вести
таємні операції.
Треба було їх засліпити.
А щоб когось засліпити, спершу треба змусити його розплющити очі.
Вони їдуть у район Ескобар. Там буде великий натовп.
Мабуть, на цьому даху.
Коли вони вийшли в ефір, ми змогли їх відстежити,
запеленгувати й визначити місцезнаходження кожного.
Колона приїхала.
Ми на позиції.
ЧОЛОВІК, РАЙОН, КРАЇНА!
Мабуть, можна сказати, що другою частиною плану Каррільйо
було показати Пабло, що шериф повернувся.
І він зробив це якнайкраще.
Поглянь туди.
Там відбувається щось дивне. Що ти бачиш?
-Це хмари? -Ні, не просто хмари.
Хмари набувають різних форм.
-Я бачу черепаху. -Босе!
-Босе, треба поговорити. -Дивіться далі.
Дивіться на хмари.
Сеньйоре, вибачте, що завадив, але це важливо.
-Що сталося? -Каррільйо повернувся.
І він тут, у Медельїні.
Що ще?
Той сучий син заповнив район Ескобар поліцією і…
Він обісцяв ваш портрет, босе.
Кляті фараони їдуть по 26-й вулиці.
Зрозумів, брате. Добре.
-Ми їх засікли. -Вас вели
до в'їзду в район Пабло Ескобар. Ми перехопили шість радіопереговорів.
Але точне місцеперебування не визначили.
-Ні, сер. -Можна спробувати
об'їхати ці будівлі. Тепер ми їх зловимо.
Трухільйо, підготуй шість машин без маркувань по чотири особи в кожній.
Скажи, щоб від'їздили з інтервалом у 20 хвилин і не привертали уваги. Ясно?
-Так, полковнику. -Добре.
Пенья, ви зі мною.
Мерфі, Джакобі, лишайтеся тут, будете нас вести.
Бережіть себе.
Ані руш!
Розслабтеся. Усе добре.
Що це?
Взяли Піранью.
Одного взяли. Перший спостерігач є.
Сучий син.
Куди це ти? Злазь!
Хапайте його!
Ані руш!
Ані руш.
-Добрий вечір. -Так?
Ви дозволите оглянути ваш дім? Ми шукаємо…
Стій, хлопче! Стій!
На підлогу!
Покажи руки.
Гадаєш, ти такий хитрий? Чого тікав?
-Ні! Що я зробив? -Це ти мені скажи.
Знаєте, хто я такий?
Я полковник Орасіо Каррільйо.
Минулого тижня в місті було вбито 30 поліцейських.
-Мабуть, ті свині заслужили. -Замовкни, малий.
Серед них було багато моїх друзів.
Люди, що сидять на дахах і направляють убивць по рації,
самі є вбивцями.
Надіюся, після нашої зустрічі ви передумаєте
працювати на того,
хто ставить себе над законом.
І що? Я тепер маю обісратися зі страху?
Ні.
Зрозуміли?
Перекажіть друзям,
що так буде з кожним, хто працює на Пабло Ескобара!
Візьми.
Скажи, що це для Пабло.
Запам'ятайте, що бачили.
І знайте, що так буде і з вами, якщо побачу вас на даху.
Можете йти.
Ідіть!
Яку книжку почитаємо на ніч?
«Відьму».
Ні, доню. Не треба страшних казок.
«Відьму»? Що це? Не знаю такої книжки.
Нам її читає тато. Так, тату?
-Про добру й злу відьму, так? -Так.
Не треба «Відьми», Пабло.
Я не хочу чути страшних історій у цьому домі.
Синку, бери сестру, ідіть чистити зуби.
І одразу в ліжко.
А поцілувати?
На добраніч.
-На добраніч, доню. -Одразу в ліжко, Мануело, будь ласка.
-Я чула страшну історію, Пабло. -Тата.
Чоловік, що вбив Ґуставо, повернувся в Медельїн.
Це правда?
Так.
Хіба схоже, що уряд хоче домовитись?
На добраніч.
Хтось має сказати тобі правду, Пабло.
Той чоловік хоче тебе вбити.
Мені страшно, Пабло.
Обіцяю тобі:
якщо все вийде з-під контролю,
ми поїдемо з країни.
Добре?
Хаві, де кляті спостерігачі?
Каррільйо пішов іншим шляхом. Він їх відпустив.
Ми тепер їх відпускаємо?
Так, Мерфі, відпускаємо.
І що це значить?
-Забудь -Кажи вже.
-Пусти мою руку. -Що, в біса, сталося?
Каррільйо приставив пістолет до голови хлопця й натиснув курок.
Щоб усі зрозуміли.
Задоволений?
Так, задоволений.
-Ти бачив цю жінку? -Ні.
Вона працює на базарі.
Люба?
-Точно? -Ні.
Ніхто ту сучку не бачив.
Я злий, брате.
Їдьмо по морозиво.
Хочеться холодного.
Я хочу поговорити про те, що сталося сьогодні.
-Що, по-твоєму, сталося? -Мене не взяли навмисне.
Це у твоїх інтересах.
Ти нічого не знаєш про мої інтереси.
Знаєш, Мерфі, не всі можуть витримати те, що там сталося.
-А Пенья може? -Ти не Пенья.
-Бо я клятий ґрінґо? -Бо я йому довіряю.
Випробуй мене.
Ти хочеш перемогти Ескобара.
Ті хлопці не дотримуються правил, а чому ми повинні?
-Знаєш, що це значить? -Авжеж.
Тож якщо хочеш захистити мене чи себе, годі мене ігнорувати.
Ти сьогодні сам не свій.
Я завжди відчуваю, коли клієнти хочуть щось забути.
Знаєш, що я роблю, щоб заспокоїтися?
-Пишу. -Ти пишеш?
-Що ти пишеш? -Листи.
До моїх рідних, але ніколи не відправляю.
Це допомагає забути.
Що ти хочеш забути?
Чому не кинеш?
А ти?
Ласкаво просимо, брате.
Сюди.
-Як тебе звати? -Давид.
-Я Пабло. Радий знайомству. -Я теж радий.
Ходімо.
Кажуть, ти любиш футбол.
-Я захисник. -Авжеж.
Як справжній чоловік.
Ти дуже хоробрий, Давиде.
Співчуваю, що ти таке побачив.
Люди, з якими ми боремося, дуже погані.
Опиши мені чоловіка, який це зробив.
Він сказав, що ця куля для вас.
Зроби мені ще одну ласку.
Це дуже важливо.
Зможеш?
Дякую, Давиде.
Пенья.
Агенте Пенья, це дон Берна.
У мене є пропозиція, яка може тебе зацікавити.
Яка несподіванка.
Що таке, Пенья? Чекаєш когось іще?
Ні. А ти?
Ні, мені ніхто не потрібен.
Усюди в цьому місті мене оточують друзі.
Сідай. Сядь і скуштуй найкращу каву в Медельїні.
Донья Лус! Принесіть моєму другу кави.
У тебе щось є для мене, крім кави?
Слухай, агенте, я не вуличний інформатор,
якому можна кинути кілька доларів за підказку. Ні.
То навіщо ми тут сидимо?
Агенте, ми з тобою як змія з котом.
Якщо змія матиме нагоду, то вб'є кота.
А якщо матиме нагоду кіт, він уб'є змію.
Але іноді вони бачать великого щура
й обоє хочуть його з'їсти.
Тут найбільша лабораторія Монкада.
У ній проведуть інвентаризацію, щоб перенести.
Звідки ти це знаєш?
-Від інформатора. -Крута підказка.
Крутий інформатор.
Якщо хочеш узяти людей Ескобара, вони там.
-Їдьмо. -Гаразд.
Вставай! Ворушися!
Вставай!
Ґато!
Ні, ні! Заспокойтеся. Не вбивайте мене.
Спокійно!
Пакуйте заарештованих.
Твій інформатор підчепив нам велику рибу.
Так, він найкращий.
Ми взяли близько 45 осіб.
Цікаво, чи він видасть Ескобара.
-Побачимо, що з нього витягне Каррільйо. -Так. Побачимо.
Каррільйо сказав мені про вашу розмову. Він думає, тобі можна довіряти.
Так, можна.
-Я мав на увазі не це. -Угу.
Їдьмо.
Я великий хлопчик. Я впораюся.
Так.
Під'їхали.
Посадимо тебе в камеру.
Швидше!
-Ти з нього щось витягнеш? -Витягну.
Але не все одразу. Ти зі мною?
Так, авжеж, ходімо.
-Привіт, Валеріє. -Пабло.
-Я не знала, що ти прийдеш. -Хотів особисто проконтролювати.
-Люди повинні знати правду, так? -Так, це важливо.
Вони змусили хлопчика дивитися, як застрелили його друга.
Почувши це, люди відвернуться від того сучого сина,
що вбиває дітей для американців.
Ну… я на це сподіваюся.
Я рада, що ти прийшов.
Я рада знову тебе бачити.
Тобою досі всі милуються?
Усі крім тебе.
Починаймо.
Так.
-Скільки тобі років? -Десять.
Кажуть, ти добре граєш у футбол.
Дякую, що наважився розповісти свою історію, Давиде.
Скажи, хто були ті люди, що привели вас тоді в той будинок?
Полісмени з відділу розшуку.
Ти знаєш, навіщо вас туди привели?
Він сказав, що хоче попередити інших хлопців.
Хто «він»? Пам'ятаєш його ім'я?
Полковник Каррільйо.
Розслабтеся, хлопці, все гаразд.
-Куди ви нас везете? -У Боготу.
Посидите в тюрмі, доки ми не розберемося.
Але слухайте… Якщо ви допоможете мені, я допоможу вам.
Здайте Пабло, Блекі чи ще когось, і я вам допоможу.
Я не знаю, де вони. Я їх не знаю.
-То ти нічого не знаєш? -Ні, сеньйоре.
А ти, Ґато?
Гаразд.
Якщо так…
Хто крім полковника Каррільйо там був?
Кілька чоловіків.
Дехто говорив англійською. Американці. Як у кіно.
Вони точно були з поліції?
Так.
Що тепер?
Думаєш, Пабло нагородить тебе за хоробрість?
Йолопе, він навіть не знає, що ти існуєш. Розумієш?
Це твій останній шанс, Ґато.
Спитай у своєї мами, сучий сину!
-Алло. -Усе гаразд.
-Спрацювало. -Добре.
Спрацювало.
-Вони взяли мою лабораторію. -І кількох людей Ескобара.
Це заради доброї мети, сеньйоро Монкада.
Босе, вибачте, але новини погані.
Відділ розшуку накрив найбільшу лабораторію Монкада, коли ми її розбирали.
Каррільйо схопив Ґато. Ми не знаємо, де він і що з ним роблять.
Алло.
-Стіве? -Привіт, кохана.
Котра година?
Уже пізно.
З тобою все гаразд?
Так, усе добре. Я просто хотів почути твій голос.
Я хотіла подзвонити, Стіве. Я…
Усе гаразд. Не треба пояснювати.
Що сталося?
Скажи.
У мене все гаразд, кохана. Не бійся.
Тебе кличуть.
Поговоримо завтра. Добре?
Так.
Так, з радістю.
На добраніч.
Переклад субтитрів: Марія Цехмейструк