UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Serialul e inspirat din evenimente reale.
Unele personaje, nume, firme, incidente, locuri și evenimente sunt fictive
în scopurile dramatizării.
Sigur îi recunoașteți pe unii dintre ei. Nu-i așa, agent Peña?
Se pare că ați dat iama în albumul familiei...
Dnă Moncada.
Vă rog, spuneți-mi Judy.
Vreau să vă spun...
înainte ca ticălosul ăsta să îmi fi ucis soțul și fratele,
toți acești oameni mi-au fost prieteni. Ce părere aveți?
Păi, se pare că ți-ai făcut prieteni noi. Nu?
S-ar putea spune că avem un obiectiv comun.
- Același cu al dvs., agent Peña. - Chiar așa?
Da.
Tu glumești, futu-i.
Așteaptă, Javier.
Aș vrea să asculți ce avem să-ți spunem.
Și voi vreți să-l prindeți pe Escobar la fel de mult ca noi.
Dar să nu ne amăgim.
Nu ați reușit să vă apropiați de el.
Singura voastră speranță era Carillo.
Și știm cum a sfârșit el, nu?
Deci luați o pauză de la incendiat sate?
Noi ținem locul unui guvern absent.
Îi vom ucide toți apropiații lui Escobar unul câte unul.
Până când rămâne singur. Fără nimic.
Noi vrem, dle Peña,
ca Escobar să înțeleagă că nu este invincibil.
Vrem să se teamă.
Avem o singură mică problemă.
Doar una?
Ca să îl prindem, avem nevoie de tehnologia prin satelit și de spionaj
pe care o are guvernul dvs., agent Peña.
Iar eu o să v-o dau vouă, așa?
Suntem parteneri de ceva vreme, agent Peña.
Toate informațiile pe care vi le-a dat el veneau de la mine.
Facem doar... o mică modificare.
Mulțumesc pentru băutură.
Prea multă prostie pentru gustul meu.
Frații Castaño pot fi utili.
Mă refeream la tine.
Da, Javier.
Sunt narcotraficant.
Și cred în onoare și loialitate, la fel ca tine.
Pablo nu crede.
Berna! Adu mașina.
Îmi oferiți și mie o țigară?
Da...
Vrem să conștientizați, agent Peña,
potențialul ofertei noastre.
Pentru că...
Și cu toate informațiile din lume,
tot trebuie să fiți polițist, nu?
Eu știu cum e când Pablo îți omoară un apropiat.
Ce e asta?
O informație foarte valoroasă pentru dvs.
Pentru noi a fost foarte ușor de aflat. Poftim.
Stă cu o prietenă. Fetița aia, Maritza.
Cea care v-a trădat și din cauza căreia a fost ucis Carrillo.
Acolo o găsiți.
V-am spus că avem un dușman comun.
Dacă vă răzgândiți, sunați-ne.
Viața merge mai departe, nu?
Iar pentru Escobar, asta era un lucru bun.
El a rămas în libertate, protejat de o armată de sicarios...
Într-un oraș care refuza să îl dea pe mâna autorităților.
Pablo își ținea avocații foarte ocupați...
continuând negocierile pentru predarea sa cu procurorul general al Columbiei.
Dar erau aiureli.
De ce să te predai când ai toate atuurile?
El era liber și afacerile erau înfloritoare.
LIDERUL ECHIPEI DE CĂUTĂRI COLONELUL HORACIO CARRILLO UCIS
Pentru aceia dintre noi însărcinați cu prinderea lui Escobar,
moartea lui Carrillo a fost o lovitură în plex.
Dar viața mergea mai departe și pentru noi.
Centra Spike era în continuare ocupată cu strângerea de informații.
SECRET
Șefii le citeau și le aprobau în continuare.
Și ele tot ajungeau la noi.
Dar la naiba...
Poți avea toate informațiile din lume.
Dacă nu e nimeni care să acționeze pe baza lor, cât valorează?
Nimic.
Nu sunt decât un teanc tot mai mare de dosare necitite
pe biroul unui mort.
Ne întorseserăm de unde am plecat: la zero.
- Uite, tată. - Ia să vedem.
- Nouă virgulă șapte. - De ce?
Eu ți-aș fi dat zece, dar aici lângă mine
e un judecător argentinian foarte pretențios.
Foarte pretențios.
De ce nu sari aici cu mine?
Dacă sar eu acolo, se revarsă toată apa din bazin.
Domnule, a venit Fernando Duque.
Și tu? Tu ce faci, scumpa mea?
Așa. Dă din picioare. Lovește apa. Ca o foarfecă.
Așa, ca un cățeluș.
Bravo, frumos.
Ticăloșilor...
Copiii mei sunt în piscină. Știe cineva să înoate?
- Șefu', mie mi se spune Flipper. - Flipper?
Vorbești aiurea, Blackie. Te-ai duce la fund ca un bolovan.
Mănânci căcat, Velasco.
- Velasco, am încredere în tine. - Da, domnule.
Nu în Flipper.
Flipper.
„Mie mi se spune Flipper.”
- Cât e scorul? - Doi la zero.
Naționala câștigă. Îi omorâm.
Așa!
Ai grijă cu dansul ăsta, că îmi dai tot felul de idei.
Iubitule, cine îl ia pe Carlos?
La Quica. E pe drum.
Miroase bine.
Pablo, copiilor le place aici.
- Nu-i așa? - Ba da.
Sus. Acum!
N-am știut. Jur! Limón m-a mințit.
Nu, vă rog. Dacă mă găsesc, mă ucid.
- Nu! - Nu te mișca!
Vă rog.
Credeți că am vrut asta?
S-au folosit de mine și îmi distrug viața.
Îmi rupi inima, drăguță.
Sunteți toți la fel.
Nu ascultați. Nimeni nu ascultă!
Toți oamenii ăia care mor degeaba.
Ce e, Peña? Ce facem cu ea?
Se pricepe la copii.
Îmi pare rău pentru pierderea dvs., dnă Carrillo.
Mă tot întreb dacă o fi mai bine să știu adevărul.
Nu vă înțeleg.
Ce s-a spus despre soțul meu, despre ce a făcut înainte să fie ucis.
A împușcat un copil?
L-a omorât pe băiatul acela așa cum au spus la știri?
Nu. Categoric nu.
Soțul dvs. a făcut tot ce i-a stat în puteri să-l prindă pe Escobar.
Dar nu a întrecut măsura.
A fost greu.
- Mă tot uitam la ea gândindu-mă... - Hei.
Nu mi se va întâmpla mie. Nu ni se va întâmpla nouă.
Vrei să vin acasă?
Doar să ai grijă să fii tot tu atunci când se termină.
Deci trei ani în junglă, în luptă cu FARC.
Hugo Martinez și-a ales calea de mult timp
și de atunci nu s-a abătut de la ea.
E metodic, îi place să urmeze procedurile și protocolul cu strictețe.
Credeți că îl puteți convinge?
Cum convingi un om să accepte o slujbă pe care n-o vrea nimeni?
Nu mă înțelegeți greșit.
Poliția columbiană nu ducea lipsă de oameni curajoși.
Dar cine accepta să îl înlocuiască pe Carrillo la conducerea Echipei de căutări
trebuia să fie mult mai mult decât curajos.
Gaviria nu putea conta pe cineva că se oferă voluntar.
Era nevoie de un anumit gen de presiuni pentru a găsi voluntarul potrivit.
Acela e tatăl tău?
Acolo, cu președintele?
Super.
Către toți cei de față, am onoarea să vi-l prezint
pe președintele Republicii...
Excelența sa, Don César Augusto Gaviria Trujillo.
Felicitări, promoția 1992!
Evenimentele recente...
contrastează mult cu ceremonia de azi.
Fiecare dintre voi a decis să își sacrifice interesele personale...
și să își dedice viața în slujba națiunii.
Nu există o onoare mai mare...
decât să vă serviți patria.
- Dle colonel, ce mai faceți? - Foarte bine.
Mi-a plăcut mult discursul dvs., dle președinte.
Mă bucur. A fost și pentru dvs.
Dle colonel, în ultimele 24 de ore am discutat cu consilierii mei
despre cine să conducă Echipa de căutări.
S-au menționat multe nume.
Dar eu aș vrea să fiți dvs., dle colonel Martinez.
Este o onoare, dle președinte, dar în acest moment din cariera mea
sigur găsiți un candidat mai bun.
Columbia vrea să pună capăt coșmarului.
Și dvs. sunteți omul care să o facă.
Patria merită pe cineva mai bun ca mine.
Fiul dvs. a fost printre fruntașii academiei. E un cadet excelent.
A lucrat din greu. Sunt foarte mândru de el.
I-am invitat pe cei mai buni din an să intre în Echipa de căutări.
Fiul dvs. a acceptat cu plăcere.
Vă rog să vă gândiți la solicitarea mea.
Pentru Columbia.
- Carlos! - Tata!
Haide! Ia să vedem.
Hai.
- Nu-mi vine să cred. Uită-te la tine. - Ușurel.
Nu mai vreau nicio vizită la doctor.
- Ești așa de frumoasă. Uită-te la mine. - Uite ce bronzat e.
- Arată ca o vedetă de cinema, nu? - Da, șefu'.
- Arată ca Tom Cruise. - Păi...
Uită-te la ea, Pablo.
Nu-mi vine să cred că m-ai adus din Miami să-mi văd sora așa.
Nu. Doar că mă bucur să te văd.
Doamne! Carlos!
Bun venit, dragule. Cât mă bucur că ești acasă.
În seara asta voi găti cea mai bună masă din viața voastră.
Bine... Ești gata pentru o mică plimbare?
E incredibil ce mult au crescut copiii, Pablo.
Manuelita e o prințesă. E frumoasă.
Ea controlează totul pe aici. Eu doar plătesc facturile.
Am auzit despre Carrillo.
Dacă ticălosul ăla mai trăia, ar fi murit mai mulți polițiști.
Am făcut poliției un serviciu. Crede-mă.
Crezi că poliția e de acord cu tine?
Nimeni nu vrea război, Carlos. Mai ales cei care știu că ar pierde.
Dar astea au trecut.
Și sunt gata să revin în afaceri. Cu totul.
- Spune-mi despre Miami. - Ce să-ți spun, Pablo?
Cererea e în creștere, iar marfa continuă să vină.
Afacerile nu au fost afectate de ce s-a întâmplat la La Catedral,
nici de ce ai făcut tu.
În afaceri e întotdeauna loc de mai bine, nu?
Afacerile mergeau binișor.
Iar o bună parte din asta i se datora unuia poreclit Leul.
Poate vi-l amintiți pe escrocul din Medellín
care îndesa pachete cu cocaină în sacou și le transporta la Miami.
A rămas la Miami și s-a stabilit acolo.
El conducea o rețea de traficanți
care aduceau cocaina lui Pablo cu tona. Era foarte bun.
Dar problema cea mare nu era să aduci cocaină în State.
Problema era ce să faci cu atâta bănet.
O parte din bani puteau rămâne în State. Și traficanții au făcut asta.
Au cumpărat bănci corupte, proprietăți imobiliare, garaje auto,
cai de curse, opere de artă, ce vreți voi.
Dar ca să conduci un imperiu al cocainei, ai nevoie de mulți bani gheață.
Iar expedierea banilor înapoi în Columbia nu era ușoară.
Să vă explic:
iată cum arată o tonă de cocaină.
Și iată cum arată aceeași tonă de cocaină când e transformată în bani gheață.
Vedeți care e problema?
Leul trebuia să fie creativ în transferul banilor către Pablo.
Și a fost. Transporturile lui erau punctuale.
Dar cu cât mai mult se afunda Pablo în războiul lui cu guvernul...
cu atât mai importante erau aceste transporturi.
Pablo avea nevoie de mai mulți bani ca niciodată.
Fără ei era terminat.
Să-l aducem pe Leu aici.
Vreau să vorbesc cu el față în față, ca pe vremuri.
- Bine. - Să găsim alte variante.
Mai bune.
Quica!
Sună-l pe Velasco. Spune-i să-l găsească pe Leu.
Eu și Carlos vrem să discutăm afaceri cu el.
E timpul să facem iarăși bani, frate.
- Ca pe vremuri, Pablo. - Exact.
Ce e, Maritza?
Ce s-a întâmplat?
Poliția mă caută. Vor să-mi tragă un glonț în cap.
Îmi pare rău. Am crezut că o să iasă ceva bun din toate astea.
Ceva bun?
Lasă-mă să lucrez cu tine.
Nu, Maritza, ești nebună.
Trebuie să răspund.
O secundă.
Ce e?
Unde mă-ta ești, Limón? Mă faci să te aștept, boule?
Sunt aproape, omule.
E mult trafic, dar sunt pe drum.
Mi se rupe că e trafic. Am nevoie de tine aici acum!
Trebuie să iei cu tine căcatul ăsta, așa că treci aici. Acum.
Da, știu. Iartă-mă. Stai calm. Sunt pe drum.
Maritza, trebuie să plec. Nu te pot ajuta acum.
Ți-am dat deja bani. Te sun mai târziu.
Și găsim noi o soluție, dar nu pot chiar acum.
Bine, pornim.
- Echipa de căutări. - Peña la telefon.
Sunt cu Trujillo pe 38 colț cu 24. Avem nevoie de întăriri.
Îmi pare rău, nu avem autorizația să trimitem patrule.
Urmărim unul din oamenii lui Escobar. Tocmai a intrat în clădire.
Reveniți la bază cu adresa. Cerem autorizație de la Bogotá.
Sigur.
Și apăreți marțea viitoare, idiotule.
La cât trebuia să fii aici, labagiule?
Știai că trebuie să faci transportul înainte să îl iei mâine pe Leu.
Nu, frate, nu te enerva. Doar că...
Limón!
Ia gențile astea acum și dispari! Sunt cu ochii pe tine.
- Calmează-te. - Să mă calmez?
E ultima oară când îți mai înghit porcăriile, Limón. Ultima oară!
- E ultima oară că mă faci să aștept. - Haide, omule...
Ți-am spus. Dispari.
Drace! E Velasco.
Futu-i. Ce facem?
Îl urmărim pe Velasco. Celălalt nu contează.
Oare câți sunt înăuntru, Peña?
Prea mulți pentru noi doi, nu?
Da. Ne-ar face praf.
Fir-ar să fie! Ar trebui să chemăm întăriri, nu?
Pe cine suni?
- Ce se întâmplă, Peña? - Mă ocup eu.
El e Trujillo. Puteți avea încredere în el.
În sfârșit, te-ai luminat, Javier.
Stai să vedem dacă funcționează.
Voi doi veniți?
Bine, atunci. Voi doi, în față cu mine.
Berna cu oamenii lui, prin spate. Clar?
Nu vă apropiați de ferestre.
- Atunci, să mergem. - Să mergem.
- Sunt peste tot. - Hai să coborâm.
Hei!
Unde te duceai, jigodie?
Poftim, dnă Escobar.
- Ce este? - O livrare.
- Dar cine ți-a spus să cumperi astea? - Eu.
Niște haine.
Hermilda!
Hermilda, pentru Dumnezeu... nu-l poți lăsa să iasă cu atâția bani.
- Tata! - Vor ști unde suntem.
Îți faci prea multe griji.
Îi afectează pe copii. Vrei ca Juan Pablo și Manuela să își facă griji?
Ai dreptate.
Când Pablo era mic...
a venit într-o zi acasă de la școală foarte supărat.
O fetiță râsese de pantofii lui.
Erau jerpeliți.
Iar noi nu aveam bani să-i luăm unii noi.
Dar în seara aia m-am dus în oraș și am furat o pereche de la magazin.
A doua zi Pablo s-a întors la școală.
Să fii sărac nu e o scuză ca să arăți ca atare.
Tu ai luat întotdeauna pur și simplu ce ai vrut, nu?
Și Pablo la fel.
Dle ambasador, eu cred că oamenii sunt de două feluri:
cei care se bazează pe speranță și cei care se bazează pe credință,
care văd un sistem în funcțiune în lume și i se dedică lui.
Poate fi religia, dar în cazul poliției, ea este o metodă.
Bănuiesc că tu ești din grupul celor credincioși.
Corect.
Îl putem prinde pe Escobar într-o mulțime de feluri.
Dar dacă acela pe care îl alegem afectează și mai mult relația deja fragilă
dintre poporul columbian și poliție,
o relație afectată de ani de corupție și abuzuri,
atunci vom fi pierdut.
Chiar dacă îl prindem.
Filosofia ta este și a noastră, dle colonel.
Da, asta mai vedem.
Mulțumesc.
- Mi-a făcut plăcere să discutăm. - Dle ambasador...
O lume întreagă ne urmărește cum tratăm problema.
Nu voi permite să fie coruptă de interese străine sau instincte sinistre.
A funcționat.
Suntem chit.
Trebuie să mă ajutați să obțin o viză și să îmi scot familia din Medellín.
Undeva unde nu ne găsește Pablo.
Nu merge așa.
Îmi pare rău.
Și atunci?
Eu cum o să fiu în siguranță?
De-acum așa vor merge lucrurile, Peña?
Nu-ți face griji, bine? Nu se va mai întâmpla.
Nu. Nu-mi fac griji.
Lasă-ne.
Viața e ciudată, Velasco.
S-ar fi putut sfârși cu ușurință invers.
Eu întins acolo și unul dintre oamenii tăi pregătit să mă tortureze.
Uite cum se întoarce roata.
Amândoi suntem soldați fideli.
Ne slujim generalii.
Dar știi ceva?
Când vine momentul să ne trădăm șefii...
ne trădăm șefii.
Doamnă, nimic despre Pablo, dar... ne-a dat astea.
- Trei dintre contabilii lui. - Cu tot cu adrese.
Mi-a mai spus că Pablo are încă o armată numeroasă și mulți bani.
Da, dar ar putea fi invenții, nu? Să ne sperie.
Sau ar putea fi adevărat. Să ne sperie.
Aceasta este cheia.
Dacă îl lăsăm fără bani, îl lăsăm fără armată.
Încă ceva.
Velasco se ducea mâine la aeroport,
pentru că după-amiază vine Leul de la Miami.
Îmi cer scuze, domnule. E Judy Moncada.
Dnă Moncada.
Cu ce vă pot ajuta?
Cum ai călătorit? Cred că ești rupt.
Să mergem. Urcă.
Unde e Velasco?
Iată-l.
Bine ai venit.
- Gilberto Rodríguez Orejuela. - Leul.
Fratele meu, Miguel.
Iar acest domn este asociatul nostru, Pacho Herrera.
Încântat de cunoștință, domnilor. Îmi face plăcere.
Leule... pot să-ți spun așa?
- Da, domnule. - Bea ceva. Relaxează-te.
Am auzit că îți place whisky-ul.
Domnilor, dacă am făcut ceva care v-a jignit sau...
Ce? Ți-am fi oferit noi de băut dacă ne-ai fi jignit?
Ia loc.
Spune-mi ceva, Leule.
Îți place să lucrezi pentru un golan?
Unu...
doi, trei!
Foarte bine.
Bravo ție.
Ai grijă de sora ta.
Ce s-a întâmplat?
Hei, șefu'...
Tocmai a sunat Leul, domnule.
Velasco nu s-a dus la aeroport.
Leul a făcut pe el de frică și a plecat. S-a întors la Miami.
- Leul dracului! E mare căcănar, nu? - S-a căcat pe el...
- Și unde e Velasco? - Șefu', habar n-am.
Găsiți-l.
Imediat, șefu'.
- Nu-mi vine să cred că gătești, Tata. - Știi că o ajutam totdeauna pe mama.
Eu o ajutam, tu mâncai.
Mă bucur mult că Pablo m-a adus aici.
Dar îmi fac griji pentru tine.
Nu. N-ai de ce să-ți faci griji.
Pentru Dumnezeu, Tata.
Fiecare polițai din țara asta îl caută pe Pablo.
Fiecare traficant de droguri care nu e din Medellín îl vrea mort.
Nu am să-mi fac griji? Lasă prostiile.
Astăzi este o zi bună, Carlos.
Familia mea e împreună. Tu ești aici.
Pablo e un bărbat puternic. Întotdeauna a trebuit să fie așa.
N-are de ce să se schimbe nimic.
Sper că ți-e foame.
Intră, îmi fac bagajele.
Mă lași să mă duc la Medellín sau nu?
De-aia ai acceptat postul?
Nu trebuia să te fi oferit voluntar.
Dar nu te mai poți răzgândi. Ți-ar pune capăt carierei, nu?
Sigur, numai că acum voi fi „băiatul șefului”.
Se pare că tu nu înțelegi ce se întâmplă.
Am acceptat pentru că am vrut să îmi ajut țara.
Vino. Vreau să îți arăt ceva.
Am primit această urnă cu numele meu.
Uite. E din partea lui Pablo Escobar.
E un necrolog.
Fiule, vei face exact ce îți spun eu.
Voi avea grijă să supraviețuiești. Înțelegi?
Ia te uită, golim sticla asta repejor.
Ascultă, nu ratez zborul de mâine orice ar fi.
Nu.
Sigur nu poți să mai stai?
N-o pot lăsa pe Olivia cu sora mea pe veci, Steve.
Oricum, tu vei fi la Medellín.
L-am întâlnit pe noul șef al Echipei de căutări.
- Da? - E un tip interesant.
Sunt optimist în ce-l privește.
Până nu uit, vreau să...
Vreau să îi dai asta Oliviei.
Cică poartă noroc.
Atunci ține-o tu.
O să-mi fie dor de tine.
De-acum înainte, Echipa de căutări va funcționa mai sistematic.
Deoarece nu ne putem baza din păcate pe informațiile primite
de la oamenii din Medellín...
vom implementa o căutare în cadran.
Ne poziționăm în cartierele unde credem că s-ar putea afla Escobar și aliații lui,
efectuăm percheziții...
și dacă nu găsim ce căutăm,
prelucrăm orice este de valoare și trecem la următorul.
- Ați înțeles? - Da, dle colonel!
Căutare pe cadrane?
Nu așa l-au prins pe ăla care l-a împușcat pe Abraham Lincoln?
- E o schimbare. - Da, e demodată și convențională.
Am încercat să ne luptăm cu el de la egal la egal
și ai văzut ce s-a ales.
Și gata?
Acum o săptămână te-ai oferit să sari în elicopter cu Carrillo,
iar acum e o schimbare?
Nu-ți face griji, omule.
Ne vom simți mai bine când Escobar va fi mort, nu?
Nu se poate altfel, Javi.
Echipa de căutări e singura variantă în oraș.
Tu chiar crezi că boul ăsta poate face treaba?
Nu știu. Poate că ne va surprinde.
Bine.
Căutare în grilă să fie.
Ce ați aflat de la Velasco?
Nimic.
Ticălosul ăla s-a dovedit mai tare decât credeam.
Asta este ce cred eu?
Regulile jocului:
nu atacăm decât oameni înarmați. Sicarios.
Nu vor fi informații despre afaceri sau laboratoare sau transporturi.
Aici nu o ajutăm pe Judy. Aici e vorba să îl omorâm pe Pablo.
Atunci...
să bem pentru omorârea lui Pablo.
Desigur, Peña știa că informațiile pe care i le dădea lui Berna
dădeau deja rezultate.
Pentru Columbia!
Frații Castaño și oamenii lor erau eficienți, deși nu neapărat subtili.
Nu conta.
Ce e așa de interesant la câțiva sicarios morți
în capitala mondială a crimei?
Nu sunt sigur dacă Javi știa însă cât de mult aveau să o ia razna lucrurile.
Vino după mine și acoperă-mă!
E greu să-ți fie milă de niște traficanți de droguri care o iau pe cocoașă, nu?
Oamenii ăștia au comis atâtea violențe de-a lungul anilor, au ucis atâția oameni.
Venise momentul să își ia răsplata.
Dar când trimiți o mână de golani înarmați până în dinți
pe străzile din Medellín...
e ca și cum ai turna gaz peste un foc scăpat deja de sub control.
Șefu'?
Îmi pare rău, dar se petrec lucruri urâte în oraș.
Cinci dintre oamenii noștri, morți.
Cine a fost?
Nu știu, șefu'. Dacă știam, îl omoram pe ticălosul care a făcut-o.
Șefu', îmi pare rău, dar e La Quica la telefon.
- Și Velasco? - E ca după un război, șefu'.
Nu l-a văzut nimeni pe Velasco și nimeni nu știe unde e. Șefu'...
Știi că dacă l-a răpit cineva pe Velasco...
Da.
Începeți să faceți bagajele.
E rândul tău, încă o dată.
Pietricică din hârtie...
ce mâncare-ți place ție?
Să vadă bunica cum te-ai spălat pe mâini.
Ce bine arată!
Îmi cer scuze.
Începem?
Vă rog...
E delicioasă.
O lingură?
Nu e lingură. Vrei furculiță?
Martinez avea dreptate.
Cu toții avem nevoie de o metodă.
Ceva de care să ne agățăm, să nu ne scufundăm în rahatul care ne înconjoară.
Ceva care să ne arate drumul spre casă atunci când ne rătăcim.
Și, dacă avem noroc, cineva care să ne dea o metodă, iar noi să o urmăm.
Dacă nu, ne-o găsim singuri.
Inamicii lui Pablo își găsiseră propria metodă.
Și era urâtă.
Ei lansaseră un nou război contra lui, lovind din umbră.
Arătându-i că nu era în siguranță nici măcar în orașul lui natal.
Frații Castaño sunt foarte eficienți.
Dar nu foarte discreți.
Nu poate ști nimeni că am avut vreun amestec aici.
Pentru că în clipa în care s-a aflat de metoda lor...
Dați-mi voie.
...mesajul a fost clar.
În oraș apăruse o echipă nouă.
Ce scrie?
Una care nu știa de glumă.
„Zilele tale sunt numărate, Pablo. Nimeni din jurul tău nu e în siguranță.”
Semnat: „Los Pepes”.
Cine dracu' sunt Los Pepes?