ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ЗАСНОВАНО НА РЕАЛЬНИХ ПОДІЯХ.
ДЕЯКІ ПОДІЇ Й ПЕРСОНАЖІ ВИГАДАНІ З ХУДОЖНЬОЮ МЕТОЮ.
Думаю, деякі обличчя вам знайомі, агенте Пенья.
Здається, ви викрали сімейний альбом,
сеньйоро Монкада.
Прошу, називайте мене Джуді.
Скажу вам так.
До того як цей сучий син убив моїх чоловіка й брата,
ті люди були моїми друзями. Що ви на це скажете?
Здається, ви завели нових друзів.
Можна сказати, в нас спільна мета.
-Така сама, як у вас, агенте Пенья. -Невже?
Так.
Ви, мабуть, знущаєтеся.
Чекай, Хав'єре.
Вислухай те, що ми скажемо.
Ти хочеш упіймати Ескобара так само, як і ми.
Але скажімо чесно.
Ти так і не зміг до нього підібратися.
Ти міг би взяти його лише завдяки Каррільйо.
І ми знаємо, чим усе закінчилося.
І ви вирішили поки що не палити селища?
Своїми діями ми заміняємо бездіяльний уряд.
Ми по черзі повбиваємо всіх близьких до Ескобара.
Доки він не залишиться сам. Ні з чим.
Сеньйоре Пенья, ми хочемо
пояснити Ескобару, що він не недоторканний.
Ми хочемо налякати його.
Але є одна невелика проблема.
Лише одна?
Щоб його впіймати, потрібні
супутники й технології спостереження,
які має ваш уряд, агенте Пенья.
Думаєте, я просто віддам їх вам?
Ми вже давно з вами співпрацюємо, агенте Пенья.
Уся інформація, яку він вам надав, була від мене.
Ми просто внесемо невеликі поправки.
Дякую, що пригостили.
Як на мене, це надто тупо.
Кастаньйо можуть бути корисні.
Я казав про тебе.
Так, Хав'єре.
Я наркоділок.
Але вірю в честь і відданість, як і ти.
На відміну від Пабло.
Берна. Піджени машину.
Пригостите мене сигаретою?
Ну…
Нам дуже хотілося б, агенте Пенья, щоб ви усвідомили
потенціал того, що ми пропонуємо.
Тому що, ну… Маючи всю інформацію у світі,
ви все одно мусите залишитися полісменом.
Я знаю, як воно, коли Пабло вбиває усіх твоїх близьких.
Що це?
Дуже цінна для вас інформація.
Нам було легко її знайти. Візьміть.
Вона живе у подруги. Та дівчина, Маріца.
Яка вас зрадила і через яку вбили Каррільйо.
Ви знайдете її там.
Я ж сказала: у нас спільний ворог.
Якщо передумаєте, подзвоніть мені.
Життя триває, так?
А Ескобар жив дуже добре.
Він залишався на свободі під захистом цілої армії сікаріо
у місті, яке відмовилося його видавати.
Адвокати Пабло працювали понаднормово,
обговорюючи його здачу з генпрокурором Колумбії де Ґрейффом.
Але це було лише про око.
Навіщо здаватися, коли на руках усі карти?
Він був вільний. А бізнес процвітав.
НАЧАЛЬНИК ВІДДІЛУ РОЗШУКУ ВБИТИЙ
А ми намагалися впіймати Ескобара, і для нас
убивство Каррільйо стало ударом під дих.
Але життя тривало і для нас.
Сентра Спайк і далі збирали розвіддані.
Начальство їх перевіряло і схвалювало.
Потім інформація доходила до нас.
Але, чорт забирай…
Можна отримати всі розвіддані у світі,
але якщо на них нікому реагувати, чого вони варті?
Нічого.
І стоси непрочитаних паперів просто накопичуються
на столі мерця.
Ми повернулися до початку: до нуля.
Дивися, тату.
Гаразд.
-Дев'ять і сім десятих. -Чому?
Я поставив би тобі десять, але поруч
сидить дуже прискіпливий аргентинський суддя.
Дуже прискіпливий.
Стрибай до мене в басейн.
Якщо я туди стрибну, то розхлюпаю всю воду.
Сеньйоре, прийшов Фернандо Дуке.
А ти… Що ти робиш, доню?
Отак. Воруши ногами. Як ножицями.
Отак, як цуценя.
Добре, красуне.
Гей, дівчатка.
Мої діти в басейні. Хтось уміє плавати?
-Так, босе, мене називають Фліпером. -Фліпером?
Не бреши, Блекі. Ти потонеш, як камінь, прив'язаний до більшого каменя.
Та ну тебе, Веласко.
-Веласко, я на тебе покладаюся. -Так, сеньйоре.
Не на Фліпера.
Фліпер.
«Мене називають Фліпером».
-Який рахунок? -Два-нуль.
Наша збірна веде. Ми їх порвемо!
Правильно!
Обережніше з цим танцем.
Від нього у мене в голові виникають різні ідеї.
Коханий, хто забере Карлоса?
Ла Кіка. Він уже їде.
Як смачно пахне.
Пабло, дітям тут подобається.
-Тут гарно, правда? -Так.
Вставай. Швидше!
Я не знала. Я не знала, клянуся! Лімон мені збрехав.
Ні, будь ласка. Якщо мене знайдуть, то вб'ють.
-Ні! -Не ворушися!
Прошу.
Думаєте, я цього хотіла?
Мене використали і зламали мені життя.
Ти розбиваєш мені серце, мала.
Ви всі однакові.
Не слухаєте. Ніхто не слухає!
А люди гинуть без причини.
Що скажеш, Пенья? Що робити з нею?
Діти її люблять.
Співчуваю вашій утраті, місіс Каррільйо.
Гадаю, я хотіла б знати всю правду.
Щось я не розумію.
Те, що кажуть про мого чоловіка, що він зробив перед смертю.
Він убив дитину?
Він убив того хлопчика, як сказали в новинах?
Ні. Авжеж ні.
Ваш чоловік робив усе, що міг, щоб упіймати Ескобара.
Але він не перетинав межу.
Важко було.
-Я дивилася на неї й думала… -Гей.
Зі мною цього не буде. З нами цього не буде.
Хочеш, я повернуся додому?
Просто залишайся собою, коли все це закінчиться.
Воював три роки у джунглях проти РЗСК.
Г'юґо Мартінес обрав свій шлях уже давно
й відтоді з нього не сходив.
Він методичний, дотримується регламенту й суворої субординації.
Думаєте, його можна переконати?
Як переконати людину на нікому не потрібну роботу? Зрозумійте правильно.
У Національній поліції Колумбії було багато хоробрих людей.
Але щоб замінити Каррільйо на посаді начальника відділу розшуку,
потрібна не лише сміливість.
Ґавірія не міг чекати, поки хтось зголоситься.
Щоб знайти потрібного добровольця, довелося натиснути.
Це твій батько?
Біля президента?
Круто.
Для мене велика честь представити вам
президента республіки…
його світлість дона Сезара Авґусто Ґавірію Трухільйо.
Вітаю випускників 1992 року.
Нещодавні події…
дуже відрізняються від сьогоднішньої церемонії.
Кожен з вас вирішив пожертвувати особистими інтересами
й присвятити життя служінню народові.
Немає вищої честі…
ніж служити батьківщині.
-Як справи, полковнику? -Добре.
Гарна промова, сеньйоре президент.
Я радий. Я виголосив її для вас також.
Полковнику, протягом минулої доби
ми з радниками обговорювали кандидатури на посаду начальника відділу розшуку.
Вони називали багато імен.
Але я хотів би, щоб це були ви, полковнику Мартінес.
Це велика честь, сеньйоре президент, але я впевнений,
-ви знайдете кращого кандидата. -Колумбія хоче покінчити з цим жахом.
І я знаю, що ви на це здатні.
Народ заслуговує когось кращого.
Ваш син — один з найкращих випускників академії. Він чудовий кадет.
Він старанно вчився. Я ним пишаюся.
Ми запропонували найкращим випускникам службу у відділі розшуку.
І ваш син з радістю погодився.
Прошу принаймні подумайте над моєю пропозицією.
Заради Колумбії.
-Карлосе! -Тата!
Ходімо привітаємося.
Ходімо.
-Очам не вірю. Який ти. -Обережно.
Я більше не хочу викликати вам лікаря.
-Мануело, ти красуня. Поглянь на мене. -Він такий засмаглий.
Схожий на кінозірку, так?
Так, босе.
-Схожий на Тома Круза. -Ну…
Це ж треба, Пабло.
Ти привіз мене з Маямі побачити сестру в сльозах?
Ні. Я просто дуже рада тебе бачити.
О боже мій! Карлосе!
Вітаю, любий. Я рада, що ти вдома.
Сьогодні я приготую найсмачнішу вечерю.
Що ж… ходімо прогуляємося.
Як швидко виросли діти, Пабло.
Мануеліта — справжня принцеса. Вона красуня.
Це вона тут усім керує. Я тільки сплачую рахунки.
Я чув про Каррільйо.
Якби цей сучий син залишився живий, загинуло б ще більше поліцейських.
Я зробив поліції послугу. Повір мені.
Гадаєш, полісмени з тобою згодні?
Ніхто не хоче війни. Особливо якщо вони програють.
Але це в минулому.
Тепер я готовий повернутися в бізнес. Повністю.
-Розкажи про Маямі. -Що тобі сказати, Пабло?
Попит зростає, товар надходить.
Бізнес не постраждав від подій у Ла Катедраль і від того, що ти зробив.
Але бізнес завжди може стати успішнішим, так?
Бізнес був досить успішний.
Передусім завдяки хлопцеві, якого називали Лев.
Раніше він був наркоділком у Медельїні,
набивав піджак брикетами кокаїну та перевозив його в Маямі.
Він залишився у Маямі та зробив це місто своїм.
Він відповідав за мережу контрабандистів,
що перевозили кокаїн Пабло тоннами. У нього це чудово виходило.
Але провезти кокаїн у Штати — це була не головна проблема.
Проблема була в тому, що робити з такими грішми.
Якась кількість могла залишитися у Штатах. Саме так і робили наркоділки.
Купували нечесні банки, нерухомість, автосалони,
скакових коней, предмети мистецтва тощо.
Але для керування кокаїновою імперією треба багато готівки.
А привезти готівку назад у Колумбію було нелегко.
Дозвольте пояснити.
Так виглядає тонна кокаїну.
А так виглядає готівка, за яку купили цю тонну кокаїну.
Бачите, у чому проблема?
Леву довелося вигадати, як пересилати гроші Пабло.
І він це зробив. Доставка працювала як годинник.
Але що глибше Пабло загрузав у війні з урядом…
то важливіше ставало постачання.
Пабло потребував грошей як ніколи.
Без грошей йому був би кінець.
Привезімо Лева сюди.
Хочу поговорити з ним віч-на-віч, як колись.
-Добре. -Треба укласти нові угоди.
Кращі угоди.
Кіка.
Подзвони Веласко. Хай він знайде Лева.
У нас з Карлосом до нього ділова розмова.
Настав час знову заробляти гроші, брате.
-Як у старі добрі-часи, Пабло. -Саме так.
Що таке, Маріцо?
Що сталося?
Мене шукає поліція. Мене хочуть убити.
Вибач, Маріцо. Я думав, з цього вийде щось хороше.
Хороше?
Візьми мене на роботу.
Ні, Маріцо, ти здуріла.
Треба відповісти.
Секунду.
Що таке?
Де ти, Лімоне? Думаєш, я тебе чекатиму, сучий сину?
Я неподалік.
Тут страшні затори, але я вже їду.
Мені начхати на затори. Ти потрібен мені тут негайно!
Для тебе є вантаж. Вези свою дупу сюди негайно. Швидше.
Так, зрозумів. Вибач. Я вже їду.
Маріцо, мені треба їхати. Зараз я не можу тобі допомогти.
Ми вже тобі заплатили. Я тобі потім подзвоню.
Щось придумаємо, але не зараз.
Добре, їдьмо.
-Відділ розшуку. -Це Пенья.
Ми з Трухільйо на розі 38-ї і 24-ї. Потрібне підкріплення.
Вибачте, дозволу висилати патрулі немає.
Ми стежимо за людиною Ескобара. Він щойно увійшов у будівлю.
Поверніться на базу з інформацією. Спробуємо отримати дозвіл з Боготи.
Авжеж.
І ви приїдете наступного вівторка, сучі сини.
О котрій ти мав приїхати, йолопе?
Ти ж знав, що треба відвезти посилку, перш ніж я завтра зустріну Лева.
Брате, не сердься. Я просто…
Лімоне!
Бери сумки та їдь швидше! Я за тобою стежу.
-Заспокойся. -Заспокоїтися?
Це востаннє ти таке виробляєш, Лімоне. Востаннє!
-Це востаннє я тебе чекав. -Та годі…
-Я все сказав. Тепер іди. -О чорт. Це Веласко.
Чорт. Що робити?
Будемо вести Веласко. Інший не потрібен.
Як думаєш, скільки там людей, Пенья?
Удвох не впораємося, так?
Так. Нас порвуть на шматки.
От чорт. Треба кликати підкріплення, так?
Кому ти дзвониш?
-Що таке, Пенья? -Я все владнаю.
Це Трухільйо. Йому можна довіряти.
Нарешті ти прозрів.
Побачимо, що з цього вийде.
Ви йдете?
Добре. Тоді підете зі мною попереду.
Берна і його люди прикриють ззаду. Ясно?
До вікон не підходьте.
-Уперед. -Ворушіться.
-Вони всюди. -Ходімо вниз.
Гей!
Куди це ти зібрався, сучий сину?
Будь ласка, сеньйоро Ескобар.
-Що це? -Замовлення.
-Хто просив це купити? -Я просила.
Це одяг.
Ермільдо.
Ермільдо, заради бога, не посилайте його за дорогими покупками.
-О, Тата! -Вони зрозуміють, де ми.
Ти занадто хвилюєшся.
Це вплине на дітей. Ти ж не хочеш хвилювати Хуана Пабло й Мануелу.
Ваша правда.
Коли Пабло був маленький…
одного дня він прийшов зі школи дуже злий.
Дівчинка сміялася з його черевиків.
Вони були потерті.
А ми не мали грошей, щоб купити йому нові.
Того вечора я поїхала до міста і вкрала пару черевиків із магазину.
Наступного дня Пабло знову пішов до школи.
Якщо ти бідний, це не привід виглядати як бідняк.
Ви завжди брали те, що хотіли, так?
І Пабло теж.
Містере посол,
я вважаю, що люди діляться на дві категорії:
ті, хто покладається на надію…
і ті, хто покладається на віру,
хто бачить у світі систему й відданий їй.
Це може бути релігія, а в роботі поліції це метод.
-Мабуть, ви покладаєтеся на віру. -Правильно.
Ескобара можна впіймати різними способами.
Але якщо спосіб, який ми виберемо, псуватиме й без того напружені стосунки
між народом і поліцією Колумбії,
уже зіпсовані роками корупції та зловживань,
тоді ми програємо. Навіть якщо спіймаємо його.
Ваша філософія — наша філософія, полковнику.
Це ми ще побачимо.
Дуже вам дякую.
-Приємно познайомитися. -Містере посол,
весь світ стежить за тим, що ми робитимемо.
Я не дозволю, щоб на наші дії вплинули сторонні інтереси чи темні інстинкти.
Спрацювало.
Ми квити.
Допоможіть мені отримати візи й вивезти рідних із Медельїна.
Туди, де Пабло нас не знайде.
Я не можу.
Вибач.
Що тоді?
Як мені жити?
Тепер ми завжди так працюватимемо, Пенья?
Не бійся. Такого більше не буде.
Я не боюся.
Залиш нас.
Життя — цікава річ, Веласко.
Усе цілком могло статися навпаки.
Я лежав би тут, а ти й твої люди готувалися б мене катувати.
Бачиш, як усе змінилося?
Ми обидва вірні солдати.
Служимо нашим генералам.
Але знаєш…
Коли настає час здати боса…
Ми здаємо боса.
Сеньйоро, про Пабло він нічого не сказав, але видав оцих.
-Трьох його бухгалтерів. -Та їхні адреси.
Ще він сказав, що Пабло й досі має велику армію та багато грошей.
Так, але це може бути брехнею. Щоб налякати нас.
Або може бути правдою. Щоб налякати нас.
У тому-то й річ.
Якщо ми залишимо його без грошей, він залишиться без армії.
І ще одне.
Завтра Веласко мав їхати в аеропорт
зустрічати Лева, який увечері прилітає з Маямі.
Вибачте, сеньйоре. Це Джуді Монкада.
Сеньйоро Монкада.
Чим можу допомогти?
Як долетів? Мабуть, утомився.
Їдьмо. Сідай.
Де Веласко?
Ось і він.
Вітаємо.
-Хільберто Родрігес Орехуела. -Лев.
Це мій брат Мігель.
А цей джентльмен — наш партнер Пачо Еррера.
Радий познайомитися, сеньйори. Дуже приємно.
Леве… Можна називати тебе так?
-Так, сеньйоре. -Випий. Розслабся.
Кажуть, ти любиш віскі.
Сеньйоре, якщо я вас чимось образив чи…
Що? Невже ми б пропонували тобі випити, якби ти нас образив?
Сідай.
Скажи мені, Леве.
Ти любиш працювати на бандита?
Один,
два, три!
Чудово.
Молодець.
Наглянь за сестрою.
Що сталося?
Босе…
Щойно подзвонив Лев.
Сказав, що Веласко не приїхав в аеропорт.
Лев злякався і втік. Полетів назад у Маямі.
-Клятий Лев. Він дрібний боягуз чи що? -Перелякався.
-А де Веласко? -Гадки не маю, босе.
Знайдіть його.
Так, босе.
-Не віриться, що ти готуєш. -Я завжди допомагала мамі, ти ж знаєш.
Ні. Я допомагав, а ти їла.
Знаєш, я радий, що Пабло привіз мене сюди.
Але я боюся за тебе.
Ні. Нема чого боятися.
Заради бога, Тата.
Уся поліція цієї країни шукає Пабло.
Усі наркоділки не з Медельїна хочуть його смерті.
А ти кажеш, що боятися нема чого? Не обманюй себе.
Сьогодні хороший день, Карлосе.
Усі мої рідні тут. Ти тут.
Пабло — сильна людина. Він завжди був сильний.
Зараз немає причин щось міняти.
Надіюся, ти хочеш їсти.
Заходь, я збираю речі.
Ти відпустиш мене у Медельїн?
Тому ти погодився на цю посаду?
Даремно ти зголосився.
А якщо тебе перевести, твоїй кар'єрі кінець.
Так, але тепер я буду «сином боса».
Здається, ти не розумієш, що відбувається.
Я зголосився, бо хочу служити країні.
Іди сюди, щось покажу.
Я отримав урну зі своїм іменем.
Бачиш? Це від Пабло Ескобара.
Некролог.
Сину, ти робитимеш усе так, як я скажу.
Я не дозволю тобі загинути. Зрозумів?
Як швидко ми випили цю пляшку.
Слухай, я завтра нізащо не пропущу свій літак.
Ні.
Ти точно не можеш лишитися?
Я не можу залишити Олівію на сестру, Стіве.
А ти все одно будеш у Медельїні.
Я познайомився з новим керівником відділу розшуку.
-Так? -Цікава людина.
Він мені сподобався.
Поки я не забув, будь ласка…
Передай це Олівії.
На щастя.
Тоді залиш собі.
Я сумуватиму за тобою.
Відтепер
відділ розшуку діятиме систематичніше.
Оскільки ми, на жаль, не можемо вірити інформації, яку нам надають
жителі Медельїна…
ми шукатимемо по секторах.
Розташуємося в районах,
де можуть перебувати Ескобар із поплічниками,
обшукаємо їх…
а якщо не знайдемо того, що шукали,
вивчимо те, що зможемо знайти, і вирушимо далі.
-Зрозуміло? -Так, полковнику!
Шукати по районах?
Хіба не так упіймали вбивцю Авраама Лінкольна?
-Це щось новеньке. -Так, застаріло й традиційно.
Ми спробували битися з ним його методами,
сам бачиш, до цього це призвело.
Та невже?
Тиждень тому ти сів у гелікоптер з Каррільйо,
а тепер усе інакше?
Не переймайся. Усім стане краще, якщо Ескобара закопають
-так чи інакше, правда? -Інакше не буде, Хаві.
Відділ розшуку — єдиний спосіб.
Справді думаєш, що цей йолоп здатний на таке?
Не знаю. Може, він нас здивує.
Добре.
Отже, пошук по районах.
Що ти дізнався від Веласко?
Анічогісінького.
Цей сучий син виявився міцніший, ніж я думав.
Це те, що я думаю?
Правила такі:
беремо лише озброєних. Сікаріо.
Інформації про бізнес, лабораторії чи поставки не буде.
Ми не збираємося допомагати Джуді.
Ми хочемо вбити Пабло.
Ну, тоді…
За вбивство Пабло.
Звісно, Пенья знав, що інформація, яку від передав Берні,
уже принесла плоди.
За Колумбію!
Кастаньйо та їхні люди діяли ефективно, хоча й не завжди приховано.
Це не мало значення.
Що цікавого у смертях кількох сікаріо
у світовій столиці вбивств?
Хоча навряд чи Хаві знав,
який далі буде безлад.
За мною! Прикрий мене!
Важко пожаліти наркоділків, які потрапили під роздачу, так?
Ці хлопці багато років сіяли насильство, вбили багато людей.
Настав час розплати.
Але вивести армію озброєних месників
на вулиці Медельїна —
це як заливати палаюче багаття бензином.
Босе?
Вибачте, що заважаю, але в місті відбувається щось погане.
П'ятьох наших людей убили.
Хто це зробив?
Не знаю, босе. Якби я знав, убив би того козла.
Вибачте, босе, Ла Кіка дзвонить.
-Де Веласко? -Тут справжній бій, босе.
Ніхто не бачив Веласко, невідомо, де він. Босе…
Ви розумієте, якщо взяли Веласко…
Так.
Пакуйте речі.
Тепер твоя черга. Ще раз.
Сорока-ворона
на припічку сиділа, дітям кашу варила.
Покажи бабусі, як ти помила руки.
Як апетитно.
Вибачте.
Почнімо?
Накладайте.
Як смачно.
Ложку?
Ложок немає, доню. Бери виделку.
Мартінес не помилявся.
Усім нам потрібен метод.
Те, за що можна триматися, щоб не потонути у глибокому лайні навколо.
Те, що вкаже нам шлях, коли ми заблукали.
Якщо пощастить, метод покаже хтось інший, а ми ним скористаємося.
Якщо ні, доведеться шукати самостійно.
Вороги Пабло знайшли власний метод.
Жахливий метод.
Вони почали проти нього нову війну й наносили удари з тіні.
Показуючи, що навіть у рідному місті він у небезпеці.
Кастаньйо дуже ефективні.
Але не дуже обережні.
Ніхто не повинен знати, що ми до цього причетні.
А коли їхній метод став очевидний…
Вибачте.
…усі зрозуміли.
У місті з'явився новий гравець.
Що там написано?
І цей гравець не жартує.
«Твої дні добігають кінця, Пабло. Усі, хто поруч із тобою, в небезпеці».
Підписано: «Лос Пепес».
Хто, в біса, такі ці Лос Пепес?
Переклад субтитрів: Марія Цехмейструк