EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Denne filmatisering er inspireret af virkelige hændelser.
Dog er visse scener, roller, navne, virksomheder, hændelser,
steder og begivenheder opdigtede af hensyn til dramatiseringen.
Colombias borgere!
Vi præsenterer jeres nye præsident, Pablo Escobar!
Mange tak.
Goddag.
Tak.
Mange tak.
Tak.
Kom ind, hr. præsident.
-Værsgo. -Tak.
Hvad laver I dog?
Bravo, Pablito.
Jeg elsker dig. Nu spiser du ikke hele kagen.
Husk at puste lysene ud, far.
Tillykke med fødselsdagen.
Pablo, vi savner dig så meget.
Gid vi var der hos dig.
Ja, min elskede.
Vi kan snart lægge det bag os.
Det lover jeg.
Slå "magisk realisme" op i ordbogen.
Det beskriver en litteraturstil,
der beskriver fantastiske eller mystiske elementer
i fiktion, der ellers er realistisk.
Stilarten begyndte i Colombia.
Og alle, der har været her, ved også hvorfor.
Det er et sted, hvor det bizarre trives side om side med det uforklarlige
hver eneste dag.
Men som i Gabriel García Márquez' romaner
vælter alt det sære lort frem på kritiske tidspunkter.
Når alting er allermest anspændt.
Når alt er ved at ændre sig.
Af alle dem, der kløede efter at knalde Escobar,
fortjente Javier Peña mest af alt at være der, når slaget stod.
Ingen amerikaner havde givet eller gjort mere.
Nå...
Skål for... DEA?
Dem skåler jeg for, mens jeg stadig kan.
Du er fandeme i orden, Javi.
Man skal ikke være et geni for at regne ud, hvilken dreven DEA-agent
der havde forbindelse til Los Pepes' dødspatrulje.
Nævnet for professionel adfærd
har nu aldrig været de store genier, så...
Ja, og hvem læser måske lige Miami Herald?
Murphy, hør her.
Jeg mente det, jeg sagde.
Hvis nogen spørger om noget, så sig, hvad de gerne vil høre, okay?
-Det var altid kun mig. -Fuck dig, Javi.
Og alle, der kommer og spørger.
Gør mig lige en tjeneste. Du...
Du knalder ham.
Kalder alle passagerer.
Nu begynder ombordstigningen på rute 464 til Washington D.C. ved gate 2.
Godt, jeg må hellere... Jeg kan ikke. Det er...
Jeg er nødt til at gå.
Pas på dig selv.
Det krævede kun en snert af skandale fra en narkodronning i eksil,
og abraka-fucking-dabra så var Peña væk.
Godmorgen.
Jeg har lavet æg.
-Der er kage tilbage. -Ja.
Tak.
Jeg har alt det, vi skal bruge.
Du gik i en anden butik, ikke?
Jo, jeg vælger en ny hver gang.
Butiksindehaverens mor er healer.
Så jeg besøgte hende.
Jeg sagde jo, du ikke måtte tale med nogen.
Ja, men...
Sagen er, at jeg har troet på alt det der, lige siden jeg var barn.
Hør her...
Jeg bad hende om noget, der kunne beskytte dig.
Ærkeenglen Skt. Michaels sværd...
-Jomfru... -...og det hellige barn fra Atocha.
Vidste du, at min mor og jeg byggede en kirke?
Ja.
I Barrio, Pablo Escobar.
Der voksede jeg op.
Tillykke med fødselsdagen.
Tak, Limón.
Undskyld mig.
Signalet kommer fra Medellín.
Sydpå i Medellín. I Casablanca-kvarteret.
-Pablo er kommet hjem. -Ja, det tror jeg.
Forhåbentlig taler han med dem igen i morgen.
Gør han det, så lytter vi med.
Det bliver mellem os. Er det forstået?
Vi skal have et midlertidigt kontor i Casablanca.
Vi skal være lynhurtige, når Escobar dukker op. Er det forstået?
-Ja. -Godt klaret.
Løjtnant Martinez?
Hvornår har vi sidst hørt fra Escobar? Er det en måned eller halvanden siden?
Halvanden måned.
Har du så bare siddet i den vogn og lyttet til statisk støj?
Ja og ventet.
Stædighed ligger vist til familien. Vi har det i blodet.
Undskyld mig.
Seks.
Forestil dig, hvad der ville ske, hvis kokain var lovligt?
Det er din tur.
Hvis kokain var lovligt, så tror jeg,
du ville være chef for hele verden, uden at strisserne kunne røre dig.
Ja.
Vi er sikre på, opkaldet kom fra Casablanca-kvarteret i Medellín.
Det er de bedste oplysninger i flere måneder.
I må ikke undervurdere ham. Den fejl har vi begået før.
Lad mig sige det højt og tydeligt.
Kan jeres mænd finde Escobar...
...så blæser jeg på konsekvenserne.
Han skal dø.
Er det et problem?
Med al respekt, så er det jo det, der sker, hvis han modsætter sig.
Ellers kan vi kun anholde ham.
Hold mig underrettet.
De herrer.
Fru Escobar?
Justitsministeren ringede i morges.
Han ophæver beskyttelsesforvaringen.
Så vi skal rejse inden weekenden.
Nej, det kan I ikke gøre mod os.
De ventede på, at din mand meldte sig, men det gjorde han ikke.
Må jeg give dig et godt råd?
Jeg tror, du skal fokusere på din og børnenes sikkerhed nu.
Glem ham.
Børnene savner dig. Skal jeg vække Juan Pablo?
Det er ikke så smart lige nu.
Føler du dig så et år ældre, eller hvad?
Mere som fire eller fem.
Vi har savnet dig så meget.
Dagene føles længere.
Også for mig.
Jeg forstår stadig ikke, hvorfor du er i Medellín.
Der er alt for farligt for dig.
Det er netop derfor. Ingen ville tro, at jeg er her.
Pablo...
Jeg tror, tiden er inde. Vi har intet valg.
Det er ikke verdens ende, hvis du melder dig selv, vel?
Du kan overleve fængslet.
Vi ved begge, at det ikke sker.
Stop!
-Hør nu efter... -De taler sammen.
-Du vil altid være Pablo Escobar. -Chef?
Du vil altid være manden, de beundrer og følger.
Min mand.
Elskede, der er mange journalister, der vil tale med dig.
Folket elsker og følger dig.
Tata, Limón vil have, jeg stopper.
Det er Escobar. Vi kører mod vest! Notér positionen, Morales.
Skat, se bare på Nelson Mandela.
Han kom i fængsel, men folk troede stadig på ham.
De gav ham Nobels fredspris.
De siger, han måske bliver præsident. Præsident, Pablo.
I samme land, der fængslede ham.
Jeg er nødt til at gå. Vi kan snakke om det senere.
Alvaro, stop. Stop lige.
Godt, Pablo. Men tænk over, hvad jeg siger.
Det er meget vigtigt.
Det er faktisk vores eneste udvej.
Alvaro, kør langsomt.
Oberst! Det er Martinez.
Overvej, om du kan melde dig. Tænk på din familie.
Jeg skal nok overveje det.
Okay?
Jeg elsker dig højt.
Hvor skal du hen?
Til Medellín.
Hvad? Nej, Hermilda. Du kan ikke rejse.
Min søn har brug for mig.
Hvordan det?
Det, du beder ham om...
At han overgiver sig til de uhyrer...
Jeg vil ikke have, at de slår ham ihjel.
De slår ham ihjel uanset hvad, og det ved du godt.
Ikke, hvis han overgiver sig.
-Det er en fælde, Tata! -Dæmp dig lige.
Nej! Nej.
Jeg holder ikke mund, når jeg kan se, at du forråder min søn.
Jeg har aldrig forrådt Pablo. Lad os lige slå det fast.
Vi er låst inde på hotellet, som om det var et fængsel.
Vi kan ikke engang forlade landet.
Og den eneste chance, jeg har for at få børnene levende ud af det her...
...er, hvis Pablo overgiver sig.
Min søn...
...har brug for sin mor.
Hermilda.
Pas nu på. Ikke?
Sig til børnene...
Det skal jeg nok.
Vi har oplysninger om, at Pablo er i denne bygning.
Hør her. Gør, hvad I kan for at pågribe ham i live.
Escobar skal for retten, for Colombias folk,
og stilles til ansvar for de uhyrligheder, han begik mod landet.
Modsætter han sig...
Hvis bare én af vores mænd er i farezonen...
...så koster det ham livet. Er det forstået?
-Ja, oberst. -Af sted.
Alt i orden?
Tata vil have, jeg overgiver mig.
Hun siger, jeg er som Nelson Mandela.
Nelson Mandela?
Hvem er det?
Har du købt mere papir?
Nej, undskyld.
Her stinker så meget af nudler, at man fandeme ikke kan tænke.
Han er her ikke.
Kom indenfor. Vi kan ikke risikere, at nogen ser dig.
Det er min by, Limón.
Det er mit folk.
Medellín vil aldrig forråde mig.
Oberst.
-De tog røven på os igen. -Han er her ikke.
Din lille maskine duer vist ikke, hvad?
Smut hen og kæl lidt for knapperne. Kom så.
Undskyld mig.
Hør her! Vi tager tilbage til Holguín.
Den fede nar var ikke her i bygningen, men han er i nærheden.
-Et spøgelse. -Hvad er det?
Det kalder man et signal, der ser ud, som om det kommer et andet sted fra.
Ligesom med Escobars signal. Det blev afspejlet af vandet.
Jeg henter papir og får lidt luft.
Giv mig nøglerne!
-Jeg kan godt gå. -Hvor er solbrillerne?
-Goddag. -Hvordan går det?
Må jeg få en med jordbærsmag?
-Så gerne. -Tak.
-Tak. Hvad skylder jeg? -2,000 pesos.
-Værsgo. Tak. -Tak.
-Må jeg bede om en juice? -Goddag. Værsgo.
-Tak. -Selv tak.
-Jeg er fri! -Sådan.
Man skal fandeme være dum eller have store nosser
for at sidde her, som om intet er hændt.
Der er en dusør på syv millioner dollars for dig,
og du sidder her bare som en skide turist.
Du ligner Che Guevara.
Det smukke er altid smukt.
Du ser ud, som om du har ædt Che Guevara.
Hvad? Savner du mig slet ikke?
Jeg blev 44 år i går.
For satan, hvor er du gammel, Pablo.
Tak, Gustavo.
Vidste du, at Julius Cæsar invaderede England, da han var 44?
Han mistede mange gange magten, men han fik den altid tilbage.
Han lod aldrig noget stoppe ham.
Ja, men røvhullet havde jo også sin egen hær.
Kan du huske, vi talte om at tage ud i junglen, hvis det gik for hedt for sig?
Ja, og slutte os til guerillaerne.
Tata vil have, jeg overgiver mig.
Tata er en klog kvinde. Hun elsker dig meget højt.
Måske er det en god ide.
Du overgiver dig, bliver fængslet og får tid til at hvile dig, tænke,
genopbygge forretningerne og flygte, når det passer dig.
Legenden vokser bare.
-Det var det, hun også sagde. -Ja.
Vi ved godt, det ikke bliver så let som før.
Nu dropper vi pisset.
Vi er kriminelle, Pablo.
Ikke?
Hvad siger du så?
Jeg siger...
...at alt begyndte at gå i opløsning den dag, du rejste.
Så du savner mig jo, dit røvhul.
Hver eneste forbandede dag.
Chef? Det må du ikke gøre igen.
-Jeg var urolig. Det er farligt. -Hør her...
Det gik jo fint.
Du er en god mand, Limón.
Tak.
Mange tak.
-Skal vi så spise pasta eller hvad? -Ja.
-Kom nu salt på. -Ja, hvis du vil have det.
Jeg er sulten.
Tata?
Pablo?
Der er mit livs kærlighed.
-Du lyder anderledes. -Jeg har det fint.
Jeg har det godt.
Og jeg er klar til at tale med journalisterne.
Godt, elskede.
Betyder det, at du overgiver dig?
Nej, Tata.
Jeg overgiver mig aldrig.
Vi får ikke længere beskyttelse, Pablo.
Du er nødt til det.
Jeg overgiver mig aldrig, elskede.
Det ved jeg godt, Pablo.
Men hvad er din plan så?
Godt.
Jeg ved, hvad vi skal gøre.
Vi taler med alle de udenlandske journalister.
Det er det, vi gør.
-...udenlandske journalister... -Alvaro, langsommere!
...så verden ved, hvad de skiderikker gør...
-Det må være her et sted. -Er du sikker?
Vi får den internationale presse til at lægge pres på regeringen.
Og det skal nok lykkes for os, Tata.
Det skal nok lykkes. Vi kæmper, og så lykkes det.
Du er nødt til at tro på mig.
-Det skal nok lykkes. -Stop!
Så snart det gør, tager jeg ud i junglen, slutter mig til guerillaen...
Det var satans. Det er Escobar.
Vi skal have dig og børnene ud af landet.
Og hør her...
Jeg helmer ikke, før det er på plads.
Alvaro, kør langsomt. Parkér derhenne.
Jeg har kun en notesbog. Lad mig hente den.
Helikopterne arbejder på at få pejlet hele området, ikke?
Jo, i det her område.
-Fint. -Undskyld mig.
Det er Martinez på kanal fire.
Fint. Undskyld mig. Tak.
Ja, hvad er der?
Oberst, jeg har fundet ham.
Hvem? Escobar?
Ja, oberst.
Han er i Los Olivos.
Er du sikker på det?
Vi har ikke råd til at begå flere fejl.
Jeg er sikker. Jeg så ham.
Hvad mener du med, at du så ham?
Han kiggede ud af vinduet. Han har skæg, men det er ham.
Så han dig?
Nej, det tror jeg ikke.
Hør her.
Der er stadig mænd klar her.
Vent, indtil de kan nå frem til dig. Forstået?
Det er forstået.
En ting til... Pas på jer selv. Skifter.
-Fastlås positionen. -Det gør jeg nu.
Hej, far.
Hvordan går det, sønnike?
Ville du spørge mig om noget?
Ja.
Hvad ønskede du dig på din fødselsdag?
Siger jeg det, går det jo ikke i opfyldelse.
Sig det nu! Ellers er du tarvelig!
Det eneste, jeg kan sige, er,
at det var et rigtig godt ønske.
Hør her.
Du fortjener verdens bedste fødselsdag.
Tak, min skat.
-Kan du høre mig? -Ja, oberst?
Hvor mange mænd er der tilbage på basen?
-Cirka 12 med mig. -Hør her.
-Martinez har fundet Escobar. -Pis! Af sted med os!
Alle mand til Los Olivos.
Hallo.
Hallo, prinsessebarn. Hvordan har du det?
Godt.
Jeg har din kanin her. Han er ved at blive godt tyk.
Perez!
Hør her! To grupper. Kaptajn, sergent, I er bagtroppen. Jeg går forrest.
Der er huset.
Må jeg tale med mor?
Pablo.
-Har du spørgsmålene? -Ja, jeg har dem her.
Det første er fra en spansk journalist.
"Hvordan har du det efter så lang tid på flugt?"
Skriv det her ned.
"Det er svært at være væk fra min familie,
som jeg elsker over alt på Jorden."
-Gå den vej rundt. -"Men jeg har det godt.
Jeg føler mig stærk.
Jeg har viljen til at kæmpe mod alle disse uretfærdigheder.
Regeringen blæser på vores rettigheder.
Den lader justitssystemet blive korrumperet af mordere.
Colombias folk fortjener meget mere end det.
Regeringen holder min familie som gidsel.
Det strider mod menneskerettighederne, og bag det står en regering,
der kalder sig demokratisk.
Mine børn er uskyldige, små børn.
De har intet at gøre med deres fars genvordigheder.
Vi vil bare have, at regeringen
retsforfølger morderne, Los Pepes.
Men frem for alt skal de lade min familie forlade landet med det samme.
Ellers..."
Øjeblik.
Hvad skete der, Pablo?
Der sker noget underligt her. Jeg ringer tilbage.
Pablo.
Pablo. Pablo, du må ikke lægge på.
Pablo, hvad sker der?
Hvad er der galt, mor?
Kom nu. Okay.
Kom så!
Af sted!
Kom så! Af sted!
Kom så!
Kom så! Videre!
Ryk så!
Løb!
Af sted!
Videre!
Indstil skydningen!
Sergent Sarmiento!
Du har lige skudt Pablo Escobar.
Lever han?
Al den tid, vi jagtede ham...
Og så står jeg pludselig og ser ned på Pablo Escobar, for fanden.
I årevis havde jeg forestillet mig ham inde i mit hoved.
At han ville være et monster.
Men det var sådan her:
Når man først ser djævlen, er han altid en slem skuffelse.
Bare en mand.
Skægget vokser, når han ikke barberer sig.
Fed og barfodet.
Man ser indgående på ondskaben, og det minder dig om...
Længe leve Colombia.
-Længe leve Colombia! -Længe leve...
Vi dræbte Pablo Escobar!
Længe leve Colombia!
Sig frem.
De dræbte Pablo Escobar!
Min søn!
Jeg beder for, at andre mødre
ikke skal opleve den smerte, jeg føler lige nu.
Jeg ved, min søn ikke var så slem, som de sagde, at han var.
Jeg ved, de gav ham skylden for alt det dårlige, der skete.
Jeg vil have, I husker de gode ting, han gjorde,
for han gjorde ikke de dårlige ting, de siger, han gjorde.
Han byggede stadioner, nabolag til de fattige.
Det er der ingen, der taler om.
Man kunne ikke ønske sig en bedre søn.
Han var den mest noble mand. Ikke bare som søn...
Sid ned.
Tak.
Sig noget til mig.
Før min mand døde, bad han mig om at finde dig.
Sagde han det?
Han sagde, at selvom I var fjender,
så var I også kolleger og venner engang.
Hvad ville du sige?
Han sagde, du var en god mand. At du ville forstå situationen.
At du ville tilgive os.
Og at du måske kan hjælpe os ud af landet.
Hvor meget har du tilbage, fru Escobar?
I ejendomme? I kontanter?
Det kan jeg finde ud af.
Det er godt.
For jeg vil have det hele.
Har jeg behov for en advokat?
I skal vurdere mig, ikke?
For professionel adfærd eller noget andet pis?
Vi skal ikke vurdere dig.
Hvem er I så?
Vi er fra ledelsen.
Hvad kan jeg gøre for jer?
Fint, de herrer.
De herrer!
I alle virksomheders historier er der vigtige øjeblikke.
Ved du, hvor meget kokain der i 1992
blev anslået til at komme til USA fra Colombia?
311 tons.
Det første salg.
Den første million. Den første milliard.
Og så er der ikke længere nogen rival.
I 1993 under jagten på Escobar kom der 372 tons.
Nu er den skiderik på vej ud.
Alle hans laboratorier er lukkede.
Men der produceres bare mere kokain.
Det vigtige er så ikke, hvordan man reagerer,
men hvor godt man har forberedt sig.
Jeg kan nu fortælle jer, at vi er klar.
Kan du forestille jer, hvad der sker næste år?
Vi behøver ikke at bortføre og bombe folk for at opnå succes.
Vi gør det i det skjulte.
Og når de vender sig om for at se, hvad der dog skete,
er vi der ikke længere.
Nej!
Skål!
Kongen er død. Længe leve kongerne!
Agent Peña, hvor meget ved du om Cali-kartellet?