EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Dramatiseringen er inspirert av virkelige hendelser.
Enkelte scener, karakterer, navn, virksomheter, episoder,
steder og hendelser er oppdiktet av dramaturgiske hensyn.
Borgere i Colombia,
vi presenterer deres nye president, Pablo Escobar!
Mange takk.
Står til, herr president?
Takk.
Mange takk.
Takk.
Velkommen.
-Vær så god. -Takk.
Gratulerer med dagen
-Gratulerer med dagen -Hva er dette?
Gratulerer, kjære Pablo
Gratulerer med dagen
Bravo, Pablito!
Jeg er glad i deg, sønn. Ikke spis hele kaken.
Ikke glem å blåse ut lysene, pappa.
Gratulerer med dagen, pappa!
Pablo, vi savner deg.
Skulle ønske vi kunne være hos deg.
Vet det, elskling.
Snart har vi lagt alt dette bak oss.
Det lover jeg.
Slå opp "magisk realisme" i ordboka,
det beskriver en litterær stil
med fantastiske eller mytiske elementer
i en ellers realistisk skjønnlitteratur.
Det var i Colombia den oppsto.
Og alle som har vært her en stund, skjønner hvorfor.
Et sted der det bisarre går hånd i hånd med det uforklarlige
hver dag.
Men akkurat som i romanene til Gabriel García Márquez
skjer de merkelige tingene ofte på helt avgjørende tidspunkt.
Når hele landet går på nåler.
Når alt er i ferd med å forandres.
Av alle de som hadde personlig interesse av å ta Escobar,
fortjente Javier Peña å være der når det skjedde.
Ingen amerikaner hadde ofret mer eller gjort mer.
Skål for Drug Enforcement Administration.
Får skåle for dem mens jeg kan.
Du er livstidsansatt.
Man trenger ikke være geni for å finne ut hvilken langtidsansatt DEA-agent
var koblet til dødsskvadronen Los Pepes.
Etikknemnden er aldri blitt beskyldt for å være genier, så...
Nei, og ingen leser Miami Herald heller.
Hør her.
Jeg mente det jeg sa.
Begynner noen å stille spørsmål, sier du det de vil høre.
-Ansvaret var mitt. -Faen ta deg.
Og alle som kommer og spør.
Gjør meg en tjeneste...
Ta ham.
Til alle reisende.
Nå starter ombordstigningen til flight 464 til Washington, D.C. ved utgang 2.
Da får jeg vel... Jeg orker ikke drikke opp.
Jeg må gå.
Ta vare på deg selv.
Alt som skulle til, var skandaløst preik fra en narkodronning i eksil,
så var Peña borte, som ved et trylleslag.
God morgen, sjef.
Jeg har stekt omelett.
-Det er kake igjen. -Ja vel.
Takk.
Jeg fikk tak i alt vi trengte.
Du gikk i en annen butikk, ikke sant?
Ja da. En ny butikk hver gang.
Butikkeierens mor er healer.
Jeg besøkte henne.
Jeg sa du ikke skulle snakke med noen.
Ja, sjef, men...
...helt siden jeg var liten, har jeg trodd på sånt.
Hør her.
Jeg ba henne om noe som kunne beskytte deg.
Sverdet til erkeengelen Mikael,
-Jomfruen... -...og det hellige barn fra Atocha.
Vet du at mor og jeg bygde en kirke?
Ja.
I Barrio Pablo Escobar.
Jeg vokste opp der.
Gratulerer med dagen.
Takk, Limón.
Unnskyld meg.
Signalet kommer fra Medellín.
Sør i Medellín. Barrio Casablanca.
-Pablo er kommet hjem. -Tror det.
Kanskje de prates i morgen.
Da skal vi i så fall lytte.
Dette blir mellom oss, forstått?
Vi etablerer midlertidig base i Casablanca.
Vi må slå til kjapt så fort Escobar dukker opp.
-Ja, oberst. -Godt jobbet.
Løytnant Martinez?
Hvor lenge siden er det vi har hørt fra Escobar? En måned? Halvannen?
Halvannen måned.
Hele tiden har du sittet i bilen og hørt på radiostøy?
Ja. Og ventet.
Stahet ligger visst til slekten. Vi har det i blodet.
Unnskyld meg.
Seks.
Tenk hva som ville skjedd hvis kokain ble tillatt.
Din tur.
Hvis kokain ble tillatt,
ville du blitt sjef i verden, og purken kunne ikke tatt deg.
Ja.
Vi er sikre på at samtalen var fra Casablanca i Medellín.
Det er vår beste ledetråd på flere måneder.
Ikke undervurder ham. Den feilen har vi begått før.
Jeg vil være så tydelig jeg kan.
Klarer dere å finne Escobar...
...blåser jeg i følgene.
Han skal dø.
Blir det et problem?
Herr president, hvis han setter seg til motverge, vil det ende sånn.
Ellers tar vi ham til fange.
Hold meg oppdatert.
Mine herrer.
Señora Escobar?
Riksadvokaten ringte i morges.
Han avslutter den beskyttende varetekten deres.
Vi må forlate dere før helgen.
Nei, dette kan dere ikke gjøre mot oss.
De ventet på at din mann skulle melde seg, noe han aldri gjorde.
Señora?
Kan jeg gi deg et råd?
Det er på tide at du tenker på deg selv og barnas sikkerhet.
Glem ham.
Barna savner deg. Skal jeg vekke Juan Pablo?
Det er antakelig ikke så lurt nå.
Føler du deg et år eldre, eller?
Snarere fire eller fem.
Vi har savnet deg så fælt.
Dagene virker lengre.
For meg også.
Jeg forstår ikke hvorfor du er i Medellín.
Det er altfor farlig her.
Nettopp derfor. Ingen vil tro at jeg er her.
Pablo...
...jeg tror det er på tide. Vi har ikke noe valg.
At du melder deg, er ikke verdens undergang.
Du overlever fengselet.
Vi vet begge at det ikke skjer.
Stopp!
-Hør her, Pablo... -De snakker.
-Du vil alltid være Pablo Escobar. -Sjef.
Du vil alltid være den de beundrer og er tilhengere av.
Min mann.
Det er mange journalister som vil snakke med deg.
Folket elsker og følger deg.
Tata, Limón vil jeg skal avslutte.
Escobar. Kjør vestover! Finn posisjonen, Morales.
Se på Nelson Mandela.
De satte ham i fengsel, men folket trodde på ham likevel.
De ga ham Nobel-prisen.
De sier han kan bli president. President, Pablo.
I landet som fengslet ham.
Jeg må legge på. Vi snakker om dette senere.
Alvaro. Stopp litt.
Greit, Pablo. Men tenk på det jeg har sagt.
Det er viktig.
Det er vår eneste utvei.
Kjør sakte, Alvaro.
Oberst! Det er løytnant Martinez.
Tenk på å overgi deg. Tenk på familien din.
Skal tenke på det.
Greit?
Jeg elsker deg.
Hvor skal du?
Til Medellín.
Hva? Nei, Hermilda. Du kan ikke dra.
Sønnen min trenger meg.
Hvorfor?
Det du vil...
...at han skal overgi seg til de udyrene...
De får ikke drepe ham.
De kommer til å drepe ham uansett, det vet du.
Ikke hvis han overgir seg.
-Det er en felle! Herregud! -Demp deg.
Nei! Nei, señora.
Jeg holder ikke munn når jeg ser deg svike sønnen min.
Jeg har aldri sveket Pablo. La det være klinkende klart.
Vi er låst inne på hotellet som i et fengsel.
Vi kan ikke forlate landet.
Min eneste sjanse til å få barna mine levende ut av dette...
...er hvis Pablo overgir seg.
Sønnen min...
...trenger moren sin.
Hermilda.
Vær forsiktig, er du snill.
Si til barna...
Jeg skal si fra.
Vi har info om at Escobar er i denne bygningen.
Dere må gjøre alt dere kan for å ta ham levende.
Escobar må stilles til rette for Colombias folk
og svare for grusomhetene han har begått mot landet.
Setter han seg til motverge...
...hvis én eneste av våre kommer i fare...
...skal dere drepe ham. Forstått?
-Ja, oberst. -Vi drar.
Alt i orden, sjef?
Tata ber meg melde meg.
Hun sa jeg kunne bli som Nelson Mandela.
Nelson Mandela?
Hvem er det?
Kjøpte du sigarettpapir?
Nei, beklager.
Jeg klarer ikke å tenke med den stanken av kinamat.
Han er ikke her.
Kom inn, sjef. Du må ikke risikere å bli sett.
Dette er min by, Limón.
Dette er mine folk.
Medellín ville aldri forråde meg.
Oberst.
-Vi dreit på draget igjen. -Ingen her.
Ser ut som maskinen din er gåen, løytnant.
Gå og lek med knotten din, du.
Beklager, oberst.
Ta ned den framskutte basen og dra tilbake til Holguín.
Jævelen pratet ikke fra dette bygget, men ikke langt unna.
-Et spøkelse. -Hva da?
Det kalles et signal som er speilet og dukker opp et annet sted.
Det skjedde med Escobars signal. Det spratt opp via vannet.
Jeg drar for å kjøpe sigarettpapir og klarne hodet.
Få nøklene!
-Jeg kan dra. -Hvor er solbrillene?
-Hallo. -Hallo. Hvordan går det?
Kan jeg få en jordbær med krem, takk?
-Med glede. -Takk.
-Takk. Hva koster det? -Bare to tusen pesos.
-Vær så god. Takk. -Takk.
-Hei. Gi meg en juice, takk. -Hei sann. Med glede.
Señor.
-Takk. -Bare hyggelig.
-Spark den hit! -Der.
Du må enten være jævla dum eller ha svære baller
som sitter her og later som ingenting.
De utlover syv millioner dollar for hodet ditt,
og her sitter du som en jævla turist.
Du ser ut som Che Guevara.
Skjønnhet varer evig.
Har du spist Che Guevara?
Hva? Savner du meg ikke, eller?
I går fylte jeg 44 år.
Fy faen, du er gammel, Pablo.
Takk, Gustavo.
Visste du at Julius Cæsar var 44 da han invaderte Storbritannia?
Han mistet makten flere ganger, men tok den alltid tilbake.
Lot seg ikke stoppe av noe.
Ja, men den jævelen hadde en hel jævla hær.
Husker du vi pratet om å dra til jungelen hvis det ble for tøft?
Bli med i geriljaen.
Tata vil jeg skal overgi meg.
Tata er smart, Pablo. Hun elsker deg høyt.
Ikke så dumt.
Du overgir deg, går i fengsel, tar deg tid til å hvile og tenke
for å omstrukturere virksomheten og rømmer når du vil.
Legenden vokser.
-Hun sa det samme. -Ja.
Vi vet begge at det ikke vil bli like lett som før.
Kutt pisspreiket.
Vi er banditter, Pablo.
Ikke sant?
Hva tror du?
Jeg tror...
...at alt begynte å falle sammen den dagen du dro.
Du savner meg, jo, din faen.
Hver bidige dag, bror.
Sjef? Ikke gjør det igjen.
-Jeg var engstelig. Det er farlig. -Hør her...
Det gikk kjempefint.
Du er en bra kar, Limón.
Takk.
Tusen takk.
-Skal vi spise pastaen, eller? -Ja.
-Ha salt i den, kjerring. -Ja, sjef. Som du vil.
Jeg er sulten.
Tata?
Pablo?
Der er mitt livs kjærlighet.
-Du virker annerledes. -Jeg har det bra, elskede.
Føler meg bra.
Og klar til å snakke med journalistene.
Godt.
Betyr det at du melder deg?
Nei, Tata.
Jeg overgir meg aldri.
Vi blir ikke beskyttet, Pablo.
Du må.
Jeg overgir meg aldri, elskede.
Jeg vet det.
Hva er planen din?
Altså...
Jeg vet hva vi gjør.
Vi snakker med alle de utenlandske journalistene.
Det gjør vi.
-...utenlandske journalistene... -Alvaro, kjør langsomt!
...slik at verden får vite hva disse jævlene gjør...
-Det må være her et sted, Morales. -Sikker?
Vi får internasjonale media til å legge press på Columbias regjering.
Vi skal få det til, Tata.
Vi skal klare det. Vi skal kjempe og vi skal klare det.
Du må tro på meg.
-Vi skal klare det. -Stopp!
Når det er gjort, drar jeg til jungelen og blir med i geriljaen...
Dæven, det er Escobar.
Vi må få deg og ungene ut av landet.
Hør nå...
...jeg skal ikke hvile før det skjer.
Alvaro, kjør langsomt. Parker der framme.
Jeg har kun én notisbok. Jeg henter den.
Helikoptrene krysspeiler i det området?
Ja, kun der.
-Bra. -Unnskyld, oberst.
Løytnant Martinez på kanal 4.
Unnskyld meg. Takk.
Ja, løytnant?
Jeg fant ham.
Hvem? Escobar?
Ja, oberst.
Han er i Los Olivos.
Er du sikker?
Vi har ikke råd til flere tabber.
Ja, jeg så ham.
Hva mener du?
Han så ut vinduet. Han har skjegg nå, men det er ham.
Så han deg?
Tror ikke det.
Hør her, løytnant.
Det er fremdeles menn i den framskutte basen.
Du må vente der til de kommer. Forstått?
Mottatt, oberst.
Én ting til. Vær forsiktig. Slutt.
-Fastslå posisjonen. -Skal bli.
Hei, pappa.
Hvordan går det?
Ville du spørre om noe?
Ja.
Hva ønsket du deg på bursdagen?
Sier jeg det, går det ikke i oppfyllelse.
Si det! Ikke vær sånn!
Det eneste jeg kan si,
er at det var et fint ønske.
Vet du,
du fortjener verdens beste bursdag.
Takk, vennen.
-Kaptein, hører du meg? -Ja, oberst?
Hvor mange menn er igjen i framskutt base?
-Tolv med meg. -Hør her.
-Løytnant Martinez har funnet Escobar. -Faen! Vi drar!
Alle til Los Olivos!
Hallo.
Hei, min lille prinsesse. Hvordan har jenta mi det?
Bra.
Jeg har kaninen din her. Den er blitt feit.
Perez!
To grupper. Kaptein, sersjant, baksiden. Jeg tar forsiden.
Det er det huset.
Få snakke med mamma.
Pablo.
-Har du spørsmålene? -Ja, jeg har dem her.
Det første er fra en spansk journalist.
"Hvordan har du det etter så lang tid på flukt?"
Skriv dette.
"Det har vært tøft å være borte fra familien,
som jeg elsker mer enn noe annet i verden."
-Sersjant, gå rundt. -"Men jeg føler meg bra.
Føler meg sterk.
Jeg har viljen til å bekjempe all denne urettferdigheten.
Regjeringen har gjort narr av rettighetene våre.
Den har latt rettssystemet bli korrumpert av mordere.
Colombias folk fortjener mye bedre enn det.
Regjeringen holder familien min som gisler.
Det er menneskerettighetsbrudd begått av en regjering
som kaller seg demokratisk.
Ungene mine er uskyldige barn,
som ikke har noe med farens problemer å gjøre.
Alt vi ønsker av regjeringen,
er at den rettsforfølger morderne Los Pepes.
Men først og fremst at de lar familien min forlate landet omgående.
Uten det..."
Et øyeblikk.
Hva skjedde?
Det skjer noe rart her. Jeg ringer tilbake.
Pablo.
Pablo. Ikke legg på.
Hva foregår?
Hva er det?
Fortsett.
Kjør på!
Kom igjen!
Da går vi! Kom igjen!
Kom igjen!
Kom igjen! Fort!
Heng i!
Kom!
Fortsett!
Ikke skyt!
Sersjant Sarmiento!
Du skjøt Pablo Escobar!
Lever han?
Den lange jakten...
...og plutselig står jeg og ser ned på jævla Pablo Escobar.
I årevis hadde jeg hauset opp denne drittsekken i hodet.
For et monster han måtte være.
Saken er:
Når du får se ham, er djevelen en stor skuffelse.
Bare en mann.
Skjegget har fått vokse.
Feit og uten sko.
Du ser nøye på ondskapen, og den minner deg om...
Lenge leve Colombia.
Lenge leve Colombia!
Vi har drept Pablo Escobar!
-Lenge leve! -Lenge leve Colombia!
Lenge leve Colombia!
Ja?
De har drept Pablo Escobar!
Sønnen min!
Jeg ber til Gud om at andre mødre
slipper å oppleve smerten jeg føler.
Jeg vet at sønnen min ikke var så ille som de skal ha det til.
Jeg vet at de ga ham skylden for alle fæle ting.
Jeg vil man skal huske hans gode gjerninger,
for han har ikke gjort det fæle de har sagt.
Han anla idrettsbaner, han bygde en bydel til de fattige.
Ingen har merket seg det.
Som sønn fins det ingen bedre.
Han var en edel mann. Ikke bare som sønn...
Sitt ned, señora.
Takk.
Snakk til meg.
Før han døde, ba mannen min meg om å finne deg.
Sa han det?
Han sa at trass i at dere ble fiender,
var dere en gang partnere og venner.
Hva ville du si?
Han sa at du var en anstendig mann. At du ville forstå situasjonen.
At du ville tilgi oss.
Og at du kunne hjelpe oss ut av landet.
Hvor mye har du igjen, señora Escobar?
I eiendom? I kontanter?
Det kan jeg finne ut.
Det er bra.
For jeg vil ha alt.
Trenger jeg advokat?
Dere er kommisjonen, ikke sant?
Etikknemnden eller noe sånt piss?
Vi er ikke kommisjonen.
Hvem er dere?
Vi er fra operativ avdeling.
Hva vil dere meg?
Mine herrer.
Mine herrer!
I historien til enhver virksomhet fins det avgjørende øyeblikk.
I 1992, vet du hvor mye kokain
vi anslår kom til USA fra Colombia?
311 tonn.
Det første salget.
Den første millionen. Den første milliarden.
Og når hovedkonkurrenten blir borte.
Og i 1993, mens jakten på Escobar pågikk, 372 tonn.
Nå er den drittsekken ferdig.
Alle labene hans er blitt stengt.
Og kokainproduksjonen øker.
I slike stunder er ikke hovedsaken hvordan man reagerer,
men hvor godt forberedt man er.
Mine herrer, jeg må fortelle dere at vi er klare.
Tenk hva som skjer neste år.
Vi vil ikke trenge bortføringer og bomber for å lykkes.
Vi gjør det i det skjulte.
Når de snur seg for å se hva som har skjedd,
er vi ikke der mer.
Nei da!
Skål!
Kongen er død, lenge leve kongene.
Agent Peña, hvor mye vet du om Cali-kartellet?