‫הזמנה אחת!‬
‫מצ'יוס, ההפסקה נגמרה.‬
‫טירון, שטוף כלים!‬ ‫-כן, שף!‬
‫מהר, אחרת הכול יישרף.‬
‫אוליביה!‬
‫אוליביה, טלפון בשבילך.‬
‫בשבילי?‬
‫אחזור אליהם.‬
‫הבחור אומר שזה עניין של חיים או מוות.‬
‫בחייך, קחי, הברווז לא יתעופף מכאן.‬
‫הלו? אוליביה מדיי מדברת.‬
‫תגידו למלצרית למהר!‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫לעזאזל.‬
‫מה את רוצה שאגיד לך?‬ ‫-אלה רק יומיים.‬
‫תבין, זה קשור לסבתא שלי.‬
‫אני יודע!‬
‫אבל את עדיין עוזבת אותי בעונת השיא.‬
‫בדיוק כשאנחנו פותחים מקום חדש.‬ ‫מלטשים את התפריט.‬
‫רובוש,‬
‫אתה יודע שאין לי ברירה.‬ ‫אני חייבת לנסוע. זאת הלוויה שלה.‬
‫לא אשרוד בלעדייך. מי עוד יש לי?‬
‫אבל תחזרי בעוד יומיים.‬ ‫אני לא אחפש מישהו אחר.‬
‫אני אחזור.‬
‫היי, אני אוליבקה,‬ ‫אבל אתם כבר יודעים את זה.‬
‫אימא שלי בחרה את השם הזה‬ ‫כדי להרגיז את סבתא.‬
‫סבתא העדיפה שם מסורתי יותר, אלינקה.‬
‫הן תמיד רבו. בסופו של דבר,‬ ‫הן הפסיקו לדבר זו עם זו.‬
‫אני מצטערת!‬
‫סבתא הלינקה הייתה משוגעת, וגם אימא.‬
‫אז אני ממשיכה את המסורת המשפחתית.‬
‫אימא נסעה שוב לצד השני של העולם,‬
‫וכיבתה את הטלפון שלה.‬
‫תודה על התמיכה, אימוש.‬
‫- ק"מ אחד לבודז'קי -‬
‫בודז'קי. פודלשה.‬
‫כמה אהבתי לבוא לכאן.‬
‫פעם אחת, אני וכמה ילדים מקומיים‬ ‫השתכרנו מדובדבנים מותססים.‬
‫סבתא רצתה לחנוק אותי.‬
‫ירשתי ממנה את הכישרון לבישול.‬
‫אימא אומרת שירשתי ממנה גם את המזג החם שלי.‬
‫החיים קצרים, אין לדעת מתי זמנך יגיע.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫הרגתי מישהו.‬
‫אמבולנס!‬
‫הלו?‬ ‫-הלו?‬
‫מוקד חירום. איך אפשר לעזור?‬
‫הלו...‬ ‫-הלו?‬
‫את שומעת אותי?‬
‫אתה!‬
‫אתה יודע כמה זמן לקח לי‬ ‫להגיע לכאן מוורוצלב?‬
‫כמעט הרגת אותי!‬
‫אני, אותך?‬
‫התמרור הזה אמור לעמוד בצד השני של הגשר!‬
‫את לא מכירה את הביטוי "אני מצטערת"?‬
‫"אני מצטערת"?‬
‫אתה זה שצריך להתנצל. קפצת מול הרכב שלי!‬
‫מה קורה כאן? מה אתה עושה?‬
‫אני יוצא להפסקת אוכל.‬
‫אתה... לאיזו הפסקה?‬
‫הפסקת צהריים.‬
‫רוצה כריך?‬
‫אני לא מאמינה.‬ ‫-כריך בריאות.‬
‫אני יכול לקצר את ההפסקה. רק תגידי "בבקשה".‬
‫"אני מצטערת" היה קל יותר.‬
‫בסדר...‬
‫סבלנות היא לא הצד החזק שלי.‬
‫- בלי לחץ -‬
‫לא התגעגעתי לזה.‬
‫ברוכים הבאים לבודז'קי!‬
‫אין מקום דומה לו בשום מקום בעולם.‬
‫תאמינו לי.‬
‫זה קצה הציוויליזציה.‬
‫טוב, אוליבקה. תתאפסי.‬
‫אני אהיה אלגנטית בשבילך, סבתא.‬
‫באמת.‬
‫לא אביך אותך.‬
‫היורשת הגיעה.‬
‫סליחה שהשתמשתי בדשא שלך.‬
‫את יכולה, אוליבקה. את תסתדרי.‬
‫את תמיד מסתדרת.‬
‫פרז'ינה יאן.‬
‫אני התקשרתי אלייך, יקירתי.‬
‫שלום.‬
‫אוכל לראות את סבתא שלי?‬
‫"איזה סוף עצוב‬
‫"בשעה האחרונה הזו‬
‫"כפוית הטובה העלובה שהתרוצצה בעיירה‬
‫"אין מקום טוב יותר בעולם‬
‫"מאשר המדינה שלנו‬
‫"אפילו האל בוכה‬
‫"כי נשמה חדשה באה אליו‬
‫"נשמה של בת תמותה"‬
‫בזבזנו כל כך הרבה זמן.‬
‫"הובאה אליו לחינם"‬
‫לא הייתי איתך, אני מצטערת.‬
‫הייתי צריכה למות כדי לשמוע את זה ממך?‬
‫אוליבצ'ה!‬
‫מה מתרחש כאן?‬
‫תהיתי מה תגידי לי מעל לארון הקבורה שלי.‬
‫את צריכה להיות חולה בראש‬ ‫בשביל לעשות דבר כזה!‬
‫מה קרה לך?‬
‫היית באה אליי אם לא הייתי מתה?‬
‫כן?‬ ‫-תגידי את האמת!‬
‫היא לא הייתה באה!‬ ‫-לא.‬
‫אתם לא מתביישים לעשות הצגה כזאת?‬ ‫אתם אנשים מבוגרים!‬
‫נעשה הכול למען הלינה.‬
‫כן! כולן בשביל אחת ואחת בשביל כולן!‬
‫וגם בשביל אחד.‬
‫היית צריכה לראות‬ ‫את ההצגה שהעלינו בחג המולד!‬
‫אנשים באו מכל מקום.‬
‫זה לא קורה לי.‬ ‫-כן.‬
‫ועל החגים שבהם העלינו מופע שירה,‬
‫הכומר הסכים להשאיל לנו‬ ‫ארון קבורה מהקבר של ישו.‬
‫מועדון עקרות הבית, כוח נשי!‬
‫הקוקיות!‬
‫זה מצחיק אתכן?‬
‫אני לבד לגמרי עם התרנגולות ועם העיזים שלי.‬ ‫הכול מתמוטט.‬
‫הייתי צריכה לקרוא לך לעזרה.‬
‫חיכיתי לך זמן רב.‬
‫הזדקנתי.‬
‫בואי נפסיק לבזבז זמן.‬
‫"בואו נפסיק לבזבז זמן‬
‫"בואו נפסיק לבזבז...‬
‫"זמן"‬
‫הייתי צריכה סבתא כשהייתי ילדה.‬
‫איפה היית אז?‬
‫הלינה?‬
‫איך היא תמיד משיגה את מבוקשה!‬
‫הלינה!‬
‫חיה כרסמה את הכבל.‬
‫למה את לחוצה כל כך?‬
‫איך יכולת לשקר לי ככה?‬
‫תירגעי, אוליבצ'ה, בבקשה.‬
‫נוכל לגרור את הרכב ולאכול משהו טעים, טוב?‬
‫נו?‬
‫מחשיך, והזאבים מסתובבים כאן בלילה.‬
‫את חושבת שאני בת חמש?‬
‫את תתרגלי לזה מהר מאוד.‬
‫לא תהיה לי הזדמנות.‬
‫אני מצטערת, אוליבצ'ה, על הלוויה.‬
‫כל הטרגדיות שקרו לי‬ ‫הפכו אותי למשוגעת לגמרי.‬
‫את היחידה שתוכל להציל אותי.‬
‫לא, אל תנסי אפילו.‬
‫אימא שלך הסיתה אותך נגדי.‬
‫עכשיו את נזכרת שאנחנו קרובות משפחה?‬
‫כשאת צריכה משהו?‬
‫בסדר.‬
‫טוב...‬
‫בואי. תאכלי, לואיז.‬
‫זהו זה.‬
‫תלמה, אל תהיי רעה,‬ ‫תפסיקי לאכול את האוכל של אחותך!‬
‫לפחות את יכולה לטפל בעיזים.‬
‫יש לי חוב לאיזה...‬
‫בחור של עשבים.‬
‫טייקון מקומי, בעל מטע.‬
‫הוא תבע אותי.‬
‫את חייבת לעזור לי.‬
‫בבקשה.‬
‫הוא שיסה בי פקחים ממשרד הבריאות.‬
‫הם אסרו עליי לייצר גבינה.‬
‫אולי את זקנה מדי בשביל כל זה?‬
‫זה מה שחשבתי!‬
‫אני צריכה "דם צעיר"!‬
‫כל זה יהיה שלך יום אחד.‬
‫תמכרי.‬
‫זו לא סתם חלקת אדמה בשבילי.‬
‫כשהיית קטנה...‬
‫גם את אהבת את המקום הזה.‬
‫קרטץ' היה סייח קטן כשקניתי לך אותו.‬
‫לא שינית את שמו.‬
‫נוכל לעשות את זה יחד, מתוקה.‬
‫לא אעזור לך.‬
‫ברצינות?‬
‫נעליים חדשות!‬
‫קרטץ'! למה כל כך מוקדם?‬
‫היי!‬
‫מה אתן עושות? הלו!‬
‫היי, תתחפפו!‬
‫הלינה!‬
‫תני לקטנות ארוחת בוקר, צהריים וערב.‬
‫צריך לחלוב אותן בכל בוקר ובכל ערב.‬
‫אם תצטרכי עזרה, תקראי לוויטק.‬
‫הוא עוזר לי בחווה.‬
‫בית מספר 15 בסוף הכפר.‬
‫אם זה רצונך, תמכרי את האדמה של סבתך.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫העברתי הכול על שמך. המסמכים בארגז.‬
‫זה הכול. הלינה.‬
‫היי, תעזבי את זה!‬
‫תעזבי!‬
‫- חוזה נוטריוני‬ ‫הסכם מתנה -‬
‫זה טלפון העבודה שלי, תחזירי לי אותו!‬
‫למה אתה כל כך עקשן, גיסי?‬
‫כמה פעמים אני צריך להגיד לך?‬ ‫שיכר שזיפים הוא חמוץ מדי.‬
‫סבא שלי נהג להכין משקה אלכוהולי משזיפים,‬
‫וגם אבא שלי, אז גם אני נשאר נאמן לשזיפים!‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-שלום לנכדתה של הלינה.‬
‫שלום לכם, רבותיי.‬
‫ראיתם את הלינה?‬
‫מי זה "רבותיי"? אנחנו גיסים.‬
‫לא ראינו את הלינה.‬ ‫-לא ראינו.‬
‫צריך להכין שיכר תפוחים!‬
‫אנשים צריכים מתיקות,‬
‫ובמטע שלי צומחים‬ ‫תפוחים מתוקים ומושלמים לשיכר.‬
‫על גופתי המתה!‬
‫אתה עקשן כמו פרד, בדיוק כמו ולאדק.‬
‫מה?‬ ‫-כן!‬
‫אתה קורא לאבא שלי פרד?‬
‫כן!‬ ‫-חתיכת...‬
‫כדאי שתתחילו לעבוד‬ ‫במקום לצעוק כאילו פושטים לכם את העור.‬
‫אשתי, הוא משתולל כמו פר...‬ ‫-לכו לעבודה!‬
‫צמד טמבלים.‬
‫אין יום שאתם לא מתווכחים בו!‬
‫ואני צריך לראות‬ ‫את הפרצוף המכוער הזה כל יום!‬
‫אני צריכה לראות אותך, ואני מסתדרת.‬
‫סליחה!‬
‫ראיתם את הלינה?‬
‫לך הביתה!‬ ‫-לך הביתה.‬
‫שאי ברכה.‬ ‫-לך.‬
‫זו המערכה השנייה של ההצגה המעוותת שלך?‬
‫קורא לאבא שלי פרד?‬ ‫-שתוק!‬
‫הלו!‬ ‫-תדחוף את התפוחים לתחת שלך!‬
‫רבים על אלכוהול ביתי!‬
‫הלו?‬
‫בוקר טוב!‬
‫טוב...‬
‫לא פלא שהחווה של סבתא שלי מתפרקת,‬
‫אם אתה העובד שלה.‬
‫את הנכדה של הלינה מדיי?‬
‫אני צריכה עזרה.‬ ‫אתה יכול להתארגן מהר, וויטק?‬
‫וויטק.‬
‫אם אני וויטק, את...‬ ‫-אוליבקה.‬
‫יש לך סגנון, אוליבקה.‬
‫המכונית שלי שם.‬
‫תוכל לטפל בבעלי החיים של הלינה?‬
‫אני מקווה שהיא תחזור עד סוף היום.‬
‫אתה יודע על מה הלינה רבה‬ ‫עם המניאק של העשבים?‬
‫היי!‬
‫אני לא יכולה להסתדר עם כל זה לבד!‬
‫את חסרת רחמים.‬
‫היי!‬
‫זה שלי, הבנת?‬
‫תודה.‬
‫מה קורה, קטנצ'יק?‬
‫בואי.‬
‫היא ממליטה.‬
‫אני אעזור לך, קטנה.‬
‫תחזיקי אותה בקרניים.‬ ‫-מה?‬
‫תחזיקי אותה בקרניים.‬
‫איך?‬ ‫-תעשי...‬
‫תעשי...‬
‫תתכונני!‬
‫אתה בטוח שאתה יודע מה אתה עושה?‬
‫היא כל כך חמודה.‬
‫מתוקונת.‬
‫היי.‬ ‫-מתוקונת.‬
‫ברוכה הבאה לבודז'קי, קטנה. לאט לך.‬
‫לא, אל תיגעי.‬
‫אימא שלה תנקה את זה ממנה.‬
‫תראה כמה הן מאושרות.‬
‫הן פועות כי הן רעבות,‬ ‫וכי את צריכה לחלוב אותן.‬
‫אני? אני לא יודעת לחלוב.‬
‫את לא הנכדה של הלינה מדיי?‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫מה תעשה בכל החלב הזה?‬
‫שמעת פעם על מחלבה?‬
‫אתקן את הרכב הערב.‬
‫אני רק צריך לקנות חלפים.‬
‫אני צריכה לחזור לעבודה עד מחר בצהריים.‬
‫את באמת...‬
‫תעזבי, גם אם לא תמצאי את הלינה?‬
‫אתה תטפל בכול.‬
‫יש לי עבודה אחרת.‬
‫לא, אל תשאיר אותי עם זה.‬
‫יש לי הרבה עבודה. אני לא יודע.‬
‫תמצאי פתרון. צאי לחופשה.‬
‫קטנצ'יק!‬
‫מה שלומך? כלב טוב.‬
‫כן, אמיץ...‬
‫אומרים שבעלי חיים‬ ‫יודעים לקלוט אנשים. בוא הנה.‬
‫תיכנס.‬
‫זה מביא מזל טוב.‬
‫תזכרי להאכיל את בעלי החיים שלך. ביי.‬
‫הידוען חזר.‬
‫היי, וויטוש!‬
‫קובוש!‬
‫נו, איך היה בבירה?‬
‫אני חייב לומר ש... היה טוב.‬ ‫-כן?‬
‫לך מכאן, עם תוכנית הכישרונות הזאת שלך.‬
‫הם לא מבינים כלום.‬ ‫-מה שרת?‬
‫להיט ענקי!‬
‫"נערה יושבת על שפת הנהר‬
‫"האהבה הביטה עמוק בעיניה הכהות"‬
‫אני הייתי מצביעה לך, דוד.‬
‫כי לך, טולצ'ה, יש טעם טוב במוזיקה.‬
‫בניגוד לשופטים בתוכנית. בזבזתי הרבה כסף.‬
‫הרכב שלך זולל דלק!‬
‫כן. היית צריך לקחת את שלך.‬
‫לא יכולתי לקחת את שלי,‬ ‫כי היו כל כך הרבה...‬
‫נשים יפות שם.‬
‫אתה יודע, רציתי להרשים אותן.‬
‫נו, מישהי מהן העריכה את ההשקעה שלך?‬
‫טולצ'ה, העניין הוא כזה.‬
‫מי שאין לו מזל במוזיקה...‬
‫אין לו מזל...‬
‫באהבה.‬
‫בכלל.‬
‫לא סיפרת לאף אחד לאן...‬
‫וויטוש.‬
‫הסכם הוא הסכם.‬
‫תודה.‬
‫- משטרה -‬
‫שלום.‬
‫בתיאבון.‬
‫אני רוצה לדווח על נעדרת. הלינה מדיי.‬
‫למיטב ידיעתי, סבתא שלך היא אדם מבוגר.‬
‫מותר לה לעזוב את הבית מתי שהיא רוצה.‬
‫כן, אבל מה אם קרה לה משהו?‬
‫מה יכול לקרות לה כאן בבודז'קי?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫את לא זוכרת אותי?‬
‫קטפנו יחד תפוחים.‬
‫קטפנו פירות יער, את לא זוכרת?‬
‫אני יודעת שהתעגלתי קצת‬ ‫מאז שהייתי ילדה, אבל...‬
‫זה דבר רע?‬
‫מטילדה!‬ ‫-כמובן.‬
‫היי!‬ ‫-היי.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫שמעתי שאת מככבת בשמי הקולינריה.‬
‫איפה שמעת את זה?‬
‫סבתא שלך מתעניינת בשלומך.‬
‫אין לה טלפון סלולרי,‬ ‫אז היא משתמשת באינטרנט שלי.‬
‫אוליבקה, היא מתגעגעת אלייך, את יודעת?‬
‫את מוסיפה קמח לתערובת?‬
‫רק כף גדושה של קמח תפוחי אדמה.‬ ‫השאר זה תפוחי אדמה מבושלים ולא מבושלים.‬
‫תטעמי.‬
‫טעים!‬
‫"טעים". בעלי אומר שהם הכי טעימים בפודלשה.‬
‫הכי טעימים.‬
‫אוליבקה.‬ ‫-מה?‬
‫איך שוק הבשר בוורוצלב? טוב?‬
‫לא רע.‬
‫נו, תגלי לי איפה הלינה?‬
‫קודם כול תאכלי משהו.‬
‫טוב, תני לי מלפפון חמוץ.‬
‫את תרדפי אחריי, פרחחית?‬
‫תעזבי אותי בשקט!‬
‫אני הולכת!‬
‫בנות, הגיע הזמן לארוחת הערב!‬
‫מה?‬
‫היי, הלו! תחזרו, בנות!‬
‫טוב, בואו נחזור הביתה. עכשיו.‬
‫להתראות. קדימה, בנות, תחזרו הביתה.‬
‫קדימה, תחזרו הביתה!‬
‫מושלם!‬
‫את עקשנית כמו הלינה.‬
‫בנות, תחזרו הביתה! בכיוון השני, היי!‬
‫שלום.‬
‫שלום!‬
‫שלום.‬
‫הייתי באזור, אז החלטתי לבדוק מה שלומך.‬
‫מר פרז'ינה...‬ ‫-את יכולה לקרוא לי בשמי הפרטי.‬
‫מר יאן, אתה יכול להגיד לי איפה הלינה?‬
‫למה?‬
‫איבדת את סבתא שלך?‬
‫לא נעים.‬ ‫-לא נעים.‬
‫מכל האנשים,‬ ‫היא בטח גילתה לך את התוכניות שלה.‬
‫אני לא יודע שום דבר.‬ ‫אני נשבע שאין לי מושג.‬
‫כבר שיקרת לי פעם אחת, יאן.‬
‫אז מה?‬
‫לפעמים צריך לעשות משהו רע‬ ‫כדי להשיג משהו טוב.‬
‫הלינה הייתה ממש...‬
‫את היחידה שנותרה לה.‬
‫רק את.‬
‫טמבל! זה לא הסימן שלנו.‬
‫מה?‬
‫הנקישות הן,‬
‫שתיים קצרות, שתיים ארוכות,‬ ‫שלוש ארוכות, שתיים קצרות.‬
‫משהו כזה.‬
‫טוב. בעלי החיים מטופלים כמו שצריך?‬
‫כן, וצ'רקה המליטה בהצלחה.‬
‫אני מתערבת איתך שאוליביה תתאהב במקום הזה.‬
‫היא תעזוב. היא תמכור את החווה,‬ ‫ואת תעברי לגור איתי אחת ולתמיד.‬
‫תפסיק לדבר שטויות.‬ ‫היא תישאר על אדמתה של סבתה.‬
‫זה אצלה בגנים. זהו זה.‬
‫ואם היא תמכור את החווה?‬ ‫-תירק את המילים האלה מהפה שלך!‬
‫כדאי שתמזוג לנו ליקר.‬
‫למזל טוב לנכדתי.‬
‫אתה בטוח שאתה יודע מה אתה עושה?‬
‫בבקשה.‬
‫יש לך סמרטוט לניגוב הידיים?‬ ‫-בתא המטען.‬
‫למה יש כאן קופסאות?‬
‫כשנשארות שאריות בעבודה,‬ ‫אני תורמת אותן לנזקקים.‬
‫מגרגרת כמו חתול.‬
‫תודה לך.‬
‫על מה?‬
‫סתם, על כך שאחזור הביתה.‬
‫אתה תטפל בחווה, נכון?‬
‫תעזור לי, בבקשה.‬
‫הלינה לא תסלח לך.‬
‫באסה לה.‬
‫אלך להיפרד מקרטץ' ולדבר איתו קצת.‬
‫תודה!‬
‫וויטק!‬
‫בוא, הגדיה לא בסדר!‬
‫היא חלשה.‬
‫נראה שהיא לא יונקת מאימא שלה.‬
‫חייבים להאכיל אותה איכשהו.‬ ‫-אבל איך?‬
‫בפורמולה לתינוקות.‬
‫אבקש מהשכנה.‬ ‫-לא. יש לי מה שצריך ברכב.‬
‫זה היה אמור להיות בשביל הבת שלי.‬
‫שימי אותה על הברכיים שלך.‬ ‫-מה?‬
‫יהיה לך קל יותר להאכיל אותה.‬
‫עכשיו, תביאי את היד.‬
‫קחי את החלב ביד שלך.‬
‫ועכשיו...‬
‫קדימה, תאכלי.‬
‫תאכלי, קטנה.‬
‫מה את עושה שם בוורוצלב?‬
‫אני מבשלת.‬
‫ואני גווע ברעב. תאכילי אותי?‬
‫אתה לא צריך לחזור לבת שלך?‬
‫היא עם סבא שלה.‬
‫מה עם אימא שלה?‬
‫אנחנו לא יחד.‬
‫מה את אומרת?‬
‫הבישול הולם אותך.‬
‫היית אמור לפרוס את הלחם.‬
‫גם אני מכין כריך עם עגבנייה, אבל לזה...‬
‫יש טעם אחר.‬
‫מה אתן עושות כאן?‬
‫אתן אמורות לישון. לכו!‬
‫סליחה.‬
‫קדימה, בנות, לכו מפה.‬
‫לילה טוב! קדימה.‬
‫הפתעת אותי הבוקר, ו...‬
‫סתם סיבכתי את העניינים בינינו.‬ ‫את חושבת שאני וויטק, אבל שמי קובה.‬
‫ברצינות?‬
‫כבר התחלתי לחבב אתכן,‬ ‫אבל אתן לא באות איתי.‬
‫להתראות! אתן נשארות כאן!‬
‫החוצה!‬
‫אתן לא באות איתי.‬
‫גם אתן יוצאות, בנות.‬
‫שוב כרסמו לי?‬
‫הפרצוף שלי נהיה חמוץ‬ ‫רק מלראות את השזיפים האלה.‬
‫אתה כל כך מוטה, כמו תמיד.‬
‫אתם!‬
‫כן, אנחנו.‬ ‫-כן.‬
‫מה אתם עושים כאן?‬
‫מכינים את המשקה הלאומי של פודלשה.‬
‫מה?‬
‫הלינה לא מכינה גבינה.‬ ‫היא מאפשרת לנו לעסוק כאן בתחביב שלנו.‬
‫את לא מתנגדת, יורשת, נכון?‬ ‫-אפשר לעשות עסקה.‬
‫זהו זה.‬
‫אני צריכה מכונאי רכב. אתם מכירים מישהו?‬
‫לבעלה של בת הדודה‬ ‫של הגיס של אשתי, ויישה, יש מוסך.‬
‫אז תקרא לו, באימא ש'ך.‬
‫כלומר, בבקשה. כמה שיותר מהר.‬
‫כן, בטח. הייתה לו מסיבת הטבלה אתמול.‬
‫לא תוציאי אותו מהמיטה לפני 12:00.‬
‫טוב. אבל תקראו לו היום?‬
‫אפשר, אבל נצטרך לדבר על פיצוי הולם.‬
‫בסדר, כמה אתם רוצים?‬
‫מה? כסף?‬
‫אנחנו מדברים על סוכר.‬
‫סוכר?‬ ‫-להלינה יש מצבור שלם של סוכר.‬
‫מזווה מלא סוכר.‬
‫בסדר, קחו אותו.‬ ‫-יש!‬
‫הסוכר של הלינה!‬ ‫-יורשת!‬
‫רגע, חכי, אוליבקה!‬
‫שבי כאן.‬ ‫-שבי.‬
‫אולי תוכלי לעזור לנו לפתור מחלוקת.‬
‫מי מכין שיכר טוב יותר?‬
‫אנחנו מקימים עסק,‬ ‫אז אנחנו צריכים לבחור מה למכור לאנשים.‬
‫נכון.‬ ‫-בסדר.‬
‫כן?‬
‫שזיפים.‬
‫טעים.‬
‫תפוחים.‬
‫גם טעים.‬
‫אבל כשמערבבים אותם יחד,‬
‫זה עוצמתי.‬
‫מעורבבים יחד! קדימה!‬
‫מה אתה מוזג לי?‬ ‫-אנחנו מערבבים אותם, שתה!‬
‫אתה...‬
‫לא ייאמן!‬
‫איזה שילוב!‬
‫זה... אש!‬
‫נערבב אותם!‬
‫-אני אוהב אותך, גיסי!‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫תראי איך הם מתחבאים.‬
‫כשאתפוס את שני השיכורים האלה,‬ ‫אני אראה להם מה זה!‬
‫גיסי.‬ ‫-מה?‬
‫עם כל כך הרבה סוכר,‬ ‫נוכל להכין עשרה ליטרים.‬
‫מה? עשרה? ישנת בשיעורי המתמטיקה בבית הספר?‬
‫מה הסיפור שלך? אתה רק מתווכח?‬ ‫-זה בסדר.‬
‫סתם מתבכיין.‬
‫הם יצאו מדעתם. אתם גונבים מהלינה?‬
‫מה פתאום! השכנה הסכימה לעזור לנו.‬
‫כן, הצלחנו ליצור איתה קשר של אמפתיה.‬
‫כן. אמפת... מה?‬
‫מה?‬
‫תקרא ספרים, תעשה תשבצים,‬
‫אולי תרחיב קצת את אוצר המילים שלך.‬
‫צמד טמבלים.‬
‫לו רק האמפתיה שלך‬ ‫הייתה מתרחבת יחד עם המוח שלך.‬
‫דברו אליי. לאן אתם לוקחים את הסוכר?‬
‫נו?‬ ‫-יונתי, ליבי ונשמתי.‬
‫אני יכול להסביר הכול...‬
‫נו, אני מחכה, אבל אל תנסו לעבוד עליי.‬
‫אתה מערבב לאט מדי, צריך לערבב מהר.‬
‫ככה.‬ ‫-טוב.‬
‫כן...‬ ‫-שקט!‬
‫עוד פעם.‬
‫מה קרה?‬ ‫-הלינה כאן?‬
‫הלינה!‬
‫קרה משהו?‬
‫כן. בעלי הטיפש...‬ ‫-ובעלי.‬
‫הטיפש עוד יותר.‬
‫הם זוממים מזימה עם אוליביה,‬
‫ואני לא יודעת...‬ ‫-אנחנו לא יודעות.‬
‫אנחנו לא יודעות אם זה טוב בשבילך, הלינה.‬
‫תספרי לי.‬
‫הגענו למסקנה‬ ‫שאנחנו לא באמת מכירים מכונאי רכב.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫רק רגע!‬
‫רבותיי!‬
‫הבטחתם לי משהו.‬
‫אנחנו לא רוצים לריב עם הנשים שלנו.‬
‫כוח עליון. שאי ברכה.‬
‫הבנת משהו מזה, קרטץ'?‬
‫קדימה!‬
‫תעמדו בשורה!‬
‫תלמה.‬
‫לואיז.‬
‫אני מתחננת.‬
‫תשתפו איתי פעולה, בנות.‬
‫בנות יקרות!‬
‫בואו אחריי.‬
‫הנה. קדימה.‬
‫על הקרקע!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫חיוך על הבוקר לא עולה ביוקר.‬
‫תני לי את זה. אני אקח את זה למחלבה.‬
‫אני הולכת לשם בכל מקרה, לפשיטה.‬
‫באמת? יש למשטרה עבודה כאן?‬
‫כמה נשים בוודניצ'קי הלכו מכות בגלל דבורים.‬
‫הן לא מצליחות להבין מה שייך למי.‬
‫יש כאן מוניות?‬
‫נפלת על הראש?‬
‫את רוצה לזרוק כסף לפח?‬
‫בחיים לא נסעתי במונית.‬
‫אף אחד לא יבוא עד לכאן.‬
‫אז איך אגיע לביאליסטוק כדי לעלות על הרכבת?‬
‫אזמין אחר כך גרר,‬ ‫אבל אני חייבת להגיע לעבודה.‬
‫אולי לא תגיעי.‬ ‫אין לך ילדים שמחכים לך בבית.‬
‫רק הגעת, תישארי קצת.‬
‫מה בוער?‬
‫אוליבקה,‬
‫אני צופה בתוכניות בישול.‬
‫לפעמים יש יותר מדי מלח,‬ ‫לפעמים יש יותר מדי פלפל.‬
‫אנשים הם בררנים, אוליבקה.‬
‫זו עבודה קשה.‬
‫את צודקת. לא יצאתי לחופשה כבר הרבה זמן.‬
‫את רואה? הנה לך.‬
‫תתקשרי לבוס שלך.‬ ‫-לאיזה בוס? מאיפה את רוצה שאתקשר?‬
‫תגידי לו שאת חולה בשפעת.‬
‫יגודקה שלי מנסה לעשות לי את זה מדי פעם.‬
‫זה עובד. לפעמים זה עובד.‬
‫רגע. כמעט שכחתי למה באתי לכאן.‬
‫הדוור השאיר אצלי כשבא אליי לקפה.‬
‫אבל זה ממוען להלינה.‬ ‫אני לא יכולה לפתוח את זה.‬
‫סבתא שלך אמרה לי שהכול עובר אלייך,‬
‫כי את בעלת הבית עכשיו.‬
‫רגע, עצרי. מתי היא אמרה לך את זה?‬
‫מראש.‬
‫"אנו דורשים בזאת‬ ‫תשלום מיידי של 25,000 זלוטי‬
‫"לנושים, 'כפר צמחי המרפא',‬
‫"בתוך 30 ימים מקבלת ההודעה הזו."‬
‫המניאק של העשבים!‬
‫אלוהים. מה את מנסה לעשות לי?‬
‫אני מצטערת, רובוש, אבל כנראה נדבקתי במשהו.‬
‫אני מותשת לגמרי.‬
‫זה בטח נגיף שפעת מקומי.‬
‫ידעתי שלא תחזרי בזמן. הייתה לי הרגשה.‬
‫אני יודעת. הכעס שלך מוצדק לגמרי.‬ ‫לא תכננתי את זה. אני מצטערת.‬
‫אמצא מחליף.‬
‫אולי, את חסרה לי כאן.‬ ‫בחמש השנים האחרונות תמיד היית...‬
‫קרובה אליי.‬
‫תפסיק, אחרת אני אבכה.‬
‫פשוט תודי שהמתחרים מנסים לגנוב אותך.‬
‫קדימה, תודי, כמה הם מציעים לך?‬
‫רובוש, איפה עוד אמצא בוס מבין כמוך?‬
‫תפסיקי לנסות לפייס אותי עם מחמאות.‬
‫אחזיר לך הכול בשעות עבודה, טוב?‬
‫יש לך שבוע.‬
‫תודה, בוס, וסליחה על השפעת.‬
‫קח את חפירה ותביא מים.‬
‫שלום, מר יאקוב.‬ ‫-שלום, גב' אליציה.‬
‫מה שלום מיכאש הקטן?‬
‫בריא, לשמחתנו. תודה.‬
‫איפה חלקת הבזיליקום? אני לא מוצאת אותה.‬
‫שמישהו יגרוף את העלים האלה!‬ ‫אי אפשר לעבוד כאן!‬
‫איך היה?‬
‫טראגי.‬
‫לא...‬
‫השגנו את זה.‬
‫המשקיעים מוורשה רוצים להשקיע‬
‫גם בבית הקפה שלנו בביאליסטוק,‬ ‫גם בוורשה וגם בלובלין.‬
‫מדהים!‬ ‫-לפני שנחתום, הם רוצים לבוא לבקר.‬
‫טוב... אז...‬ ‫אנחנו צריכים לשתות לכבוד זה, נכון?‬
‫חתיכת...‬
‫אני אחזיר לך!‬ ‫-כן?‬
‫לא!‬
‫אתם מבזבזים מים! אתם לא מתביישים?‬
‫כן.‬
‫אנחנו מתביישים.‬
‫בגלל ההתחממות הגלובלית,‬
‫בעוד עשר שנים,‬ ‫מפלס המים בנהר נרב ירד במטר!‬
‫רק לי אכפת מכדור הארץ?‬
‫את בטוחה שהוא אבא שלך?‬ ‫-את האינטליגנציה יורשים מאימא.‬
‫אבל את המראה החיצוני, מאבא.‬
‫אז אתה לא אבא שלי?‬ ‫-חתיכת...‬
‫קנית לי אתמול חלב ובקבוק?‬
‫נאלצתי להשאיל אותם,‬
‫אבל הגורים שלנו כבר אוכלים לבד.‬
‫אז איך אאכיל את אניילקה?‬
‫נמצא פתרון.‬
‫- פונדק -‬
‫בוס!‬
‫נראה לי שהאווז נשרף.‬
‫אתה חושב?‬ ‫-טוב...‬
‫אמרת שאווז הוא המומחיות שלך.‬
‫האווירה המלחיצה מקשה עליי לבשל.‬
‫אז אין צורך שתילחץ,‬ ‫היום הוא היום האחרון שלך.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫יש פיצרייה‬
‫בביאליסטוק שמחפשת עובדים.‬
‫מושלם.‬
‫אני אפשיר פיצה מרגריטה‬ ‫ודברים כאלה בלי לחץ.‬
‫פיצה קפריצ'וזה, כן.‬
‫הוא פיטר אותי!‬
‫עוד אחד?‬
‫כן, עוד אחד.‬
‫אין לי מזל עם טבחים.‬
‫אולי הגיע הזמן להעסיק טבחית?‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬
‫אני מחפשת את הבעלים.‬
‫אני מנהל את הפונדק.‬ ‫הבן שלי, את צמחי המרפא.‬
‫אז אני מחפשת את הבן.‬
‫תמצאי אותו שם.‬
‫תודה.‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫את מכירה אותה?‬ ‫-לא.‬
‫וויטק!‬
‫אני מחפשת את הבוס שלך.‬
‫מה קרה?‬
‫מי מטריד אישה זקנה בצורה כזאת?‬
‫יש הסבר לכל זה.‬ ‫-אתה מנסה להגן עליו?‬
‫לא, אני רק...‬ ‫-קח אותי אליו.‬
‫הוא יצא לרגל עסקים.‬
‫אתה מחפה על המניאק הזה?‬ ‫אבא שלו אמר לי שהוא כאן.‬
‫טעים, נכון?‬ ‫-וויטק.‬
‫אתה צריך להעמיד פנים שאתה אני.‬
‫קובה, זה לא הולך ככה.‬ ‫-אתה לא מבין.‬
‫פישלתי. אני אפתור את זה,‬ ‫אבל כרגע אני צריך שתעזור לי.‬
‫אתה קובה וולאק,‬
‫הבעלים של "כפר צמחי המרפא".‬
‫תענה על הכול ב"כן".‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫אתה לא מתבייש? לקחת אישה זקנה לבית המשפט?‬
‫כן?‬
‫אין לך מספיק כסף?‬ ‫אתה צריך לקחת עוד מהלינה?‬
‫כן.‬
‫זה מצחיק אותך?‬ ‫-כן.‬
‫בוס.‬
‫אולי תשב עם אוליביה בפונדק‬ ‫כדי ללבן עניינים.‬
‫הרי רצית להציע להלינה הסדר טיעון,‬
‫אבל עכשיו יש לך שיחה חשובה מאוד.‬
‫כן.‬
‫הוא קצת משוגע?‬
‫הוא עובד על שמפו חדש.‬ ‫הוא שאף יותר מדי אדי מרווה.‬
‫אבל בואי לפונדק בערב, בלילה.‬
‫הגיע הזמן ליישב את הסכסוך.‬
‫גם לדעתי.‬
‫המכונית שלי שוב התקלקלה.‬ ‫-כן?‬
‫זה אומר שאת נשארת כאן עוד קצת?‬
‫מגניב.‬
‫שלום!‬
‫אהלן.‬
‫שלום.‬
‫גיסי ואני...‬
‫רצינו להתנצל.‬
‫לא נעים לנו על מה שקרה.‬ ‫אוליבקה אולי חושבת‬
‫שלאנשים בפולדשה אין כבוד.‬
‫היינו מקיימים את ההבטחה,‬ ‫אבל הנשים שלנו... את יודעת איך זה,‬
‫מסובבות אותנו על האצבע הקטנה.‬ ‫-אני מסכים עם גיסי.‬
‫נו, מה את אומרת? הכול בסדר בינינו?‬
‫הכול בסדר. תיכנסו.‬
‫הכול בסדר.‬
‫כדי לטהר את האווירה.‬
‫לא הייתם צריכים.‬
‫צריכים, לא צריכים, קחי. שימי בצד.‬
‫תודה. שבו.‬
‫למה לא.‬
‫תזכורת קטנה לבליינים שביניכם.‬
‫פסטיבל כפר בודז'קי! כולם מוזמנים בחום!‬
‫ועכשיו שיר של זמרי הכפר‬ ‫האהובים עלינו ביותר.‬
‫קחו לכם.‬
‫לא טעים לכם?‬
‫זה טעים.‬
‫זה...‬
‫יותר מתוחכם כזה.‬
‫אבל עם גבינה וקטשופ,‬ ‫זה היה אפילו יותר טוב.‬
‫תגידו, רבותיי,‬
‫אתם יודעים מה פשר הסכסוך‬ ‫בין הלינה לבין "כפר צמחי המרפא"?‬
‫הכול התחיל עם וולאק האב,‬ ‫כלומר אביו של קובה.‬
‫הוא הפך לבעלים של האדמה של הלינה.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫האזור שבו קובה מגדל את העשבים שלו‬ ‫היה פעם אדמה של אבותייך.‬
‫ואימא שלך מכרה אותה‬ ‫בניגוד לרצונה של הלינה.‬
‫אני זוכרת...‬
‫שהן רבו.‬
‫אבל אימא לא סיפרה לי על מה.‬
‫היא אמרה שהיא לא תחזור יותר לבודז'קי.‬
‫הלינה צריכה למכור את שאר השטח שלה לקובה‬
‫כדי להחזיר את החובות שלה, והכול ייפתר.‬
‫נכון.‬
‫התביעות האלה גרמו לה רק עוד ועוד מתח נפשי.‬
‫תציע לה הצעה. אתה תוותר על הנזקים‬
‫אם הלינה תפסיק להגיש נגדך תלונות,‬ ‫כלומר נגדי, אתה מבין?‬
‫היום אני צריכה לקרוא לך "וויטק"?‬
‫כן.‬ ‫-ואתה קורא לי "בוס".‬
‫"המנהל" מתאים לך יותר.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אתה גם ממלצר כאן?‬ ‫-צריך לגמור איכשהו את החודש.‬
‫וויטוש.‬
‫שבי בבקשה.‬
‫יש לי הצעה.‬
‫אסור...‬
‫לדבר כאן על עסקים בלי לשתות משהו קודם.‬
‫נכון, וויטוש? וויטוש.‬
‫אני משאיר אותו כאן... כי...‬
‫הוא בחור טוב.‬
‫רק קצת איטי לפעמים.‬
‫למה אתה עומד שם כמו דחליל?‬ ‫תביא לנו תפריטים.‬
‫אין בעיה, בוס.‬
‫המנהל.‬ ‫-המנהל.‬
‫תודה, אבל לא באתי לכאן כדי לאכול.‬
‫אני אמכור את שאר השטח של הלינה.‬ ‫ההצעה שלי היא 150,000 זלוטי.‬
‫מקובל?‬
‫כן. אני אוהב את ההצעה הזאת. סגרנו.‬
‫השתגעת?‬
‫הוא פגע בסבתא שלך‬ ‫ואת רוצה למכור לו את השטח?‬
‫איפה הכבוד שלך, אישה?‬
‫עשיתי מעשה משוגע כזה רק פעם אחת,‬ ‫כשבדקתי גראס מפוקפק.‬
‫בואי! עכשיו!‬
‫רק רגע! הלינה צריכה כסף.‬
‫שתרוויח אותו. לא יודע, שתחזור למכור גבינה.‬
‫פקחים סגרו את המגבנה שלה.‬ ‫-אפשר לפתור את כל זה.‬
‫קורק?‬
‫וויצ'ק קורק.‬
‫תתנצל על זה שקראת לי מניאק,‬ ‫אחרת אמצא עובד אחר.‬
‫המנהל, לא עכשיו.‬
‫אחרי כל זה, אתה באמת רוצה‬ ‫להיות שק החבטות שלו?‬
‫אין צורך להגזים.‬
‫וויצ'ק הוא מקסימום... סמרטוט.‬
‫לא טוב.‬
‫אני רואה שהצלחת לסגור עסקה עם הבן שלי?‬
‫היי, אבא.‬
‫וויטוש, אני אוהב אותך כאילו היית בני,‬ ‫אבל עוד מילה ממך...‬
‫רגע, אז זה הבן שלך?‬
‫כן. הוא לא דומה לי, נכון?‬
‫רציתי לספר לך...‬
‫אבא! תראה את החמוד הזה שאני וסבא הצלנו.‬
‫הוא היה אבוד ושוטט ליד הכביש.‬
‫רוצה לאמץ את מצ'וש?‬ ‫-טולה, אני צריך לדבר עם אוליבקה.‬
‫לא, אתה לא צריך. הכול ברור.‬
‫הוא חמוד.‬
‫אבל אני לא יכולה.‬
‫אני צריכה לטפל בגדיה קטנה.‬
‫גדיה קטנה? אני יכולה לראות אותה?‬
‫בטח, בואי.‬
‫לחווה של הלינה מדיי.‬ ‫-רק רגע.‬
‫אז...‬
‫איך את קשורה להלינה?‬
‫אולי תשאל את הבן שלך?‬
‫מה עשיתם הפעם, שניכם?‬
‫שובבים שכמותכם.‬
‫יאן!‬
‫מה? פרצה שרפה?‬ ‫-אתה לבד?‬
‫מן הסתם, בשעה כזאת.‬ ‫אני הולך לישון עם התרנגולות.‬
‫ראיתי אישה דרך החלון.‬
‫דברים כאלה, בגילי?‬
‫אני לא רוצה למות בטרם עת.‬
‫אבל...‬
‫אצלנו לא מנומס לבקר אנשים בשעה כזאת.‬
‫זה יהיה קצר.‬
‫למה פקחי משרד הבריאות‬ ‫אסרו על הלינה לייצר גבינה?‬
‫הם ביצעו בדיקה.‬
‫הגיעה מכשפה מרשעת.‬ ‫היא התחילה לקשקש ש...‬
‫המסמכים של סבתא שלך לא מסודרים,‬ ‫ובשבילם מסמכים הם דבר מקודש.‬
‫זאת אימא שלי.‬
‫היא רודפת אותי‬ ‫כי לא המשכתי את השושלת המשפחתית.‬
‫הלינה!‬
‫מה רצית שאעשה? כל חיי אהבתי רק אישה אחת.‬
‫לילה טוב.‬
‫נראה שאצטרך למרוח קרם על עורך החשוף.‬
‫כן, בטח, תמשיך לחלום, זה רק בשבילי.‬
‫שמעת את זה?‬ ‫-מה?‬
‫היא מתחילה להתעניין בגבינות.‬
‫היא סופגת את חיי הכפר כמו ספוג.‬
‫בוא נשתה משהו.‬
‫את צריכה גירוד בגב?‬
‫תאוותן זקן שכמוך.‬
‫כוונותיי כלפייך, הלינה, טהורות לגמרי.‬
‫אני מוכן להתחתן איתך.‬
‫אוליבקה, בואי אליי!‬
‫לא, אני לא רוצה להטריח.‬
‫אל תתווכחי איתי!‬
‫דניאל! ילדים!‬
‫תערכו את השולחן, יש לנו אורחת!‬
‫אפשר לבקר אותך בוורוצלב, דודה?‬
‫בטח שכן. כל המשפחה מוזמנת.‬
‫ומי יטפל בחווה?‬
‫בגלל החווה הזאת,‬ ‫אנחנו לא נוסעים לשום מקום.‬
‫אבל אנחנו מאושרים כאן,‬ ‫ויש לנו כל מה שאנחנו צריכים.‬
‫הדבר הכיפי היחיד כאן הוא הפסטיבל.‬
‫פריפריה.‬ ‫-בנות!‬
‫תסלחו לי, הגיע הזמן להשכיב את הבנות לישון.‬
‫אווזות קטנות, תיכנסו הביתה.‬
‫לכו!‬
‫ביי, אימא. ביי, דודה.‬ ‫-ביי!‬
‫אני אוהבת אתכן, ביי.‬ ‫-לילה טוב!‬
‫תה?‬
‫תמזגי לנו יין.‬
‫עכשיו תספרי לי מה קורה.‬
‫אני לא יודעת במה להתחיל.‬
‫בהתחלה.‬
‫חוסל בשתי לגימות.‬
‫לחיים.‬
‫עכשיו, בואי נדבר.‬
‫"אני נערה מפודלשה‬
‫"עם סינר על הברכיים"‬
‫הלאה, מניאק עשבים!‬
‫הלאה, כל המניאקים של העולם!‬
‫היי, אבל הוא היה חתיך.‬
‫לא משהו מיוחד. נכון, קרטץ'?‬ ‫-די, בחייך.‬
‫אני יודעת ששמת עליו עין.‬
‫מה עם אימא של הבת שלו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני לא יודעת, כי קובה... הוא...‬
‫הוא תופס ולא משחרר, שומר הכול לעצמו.‬
‫היי... אפשר למכור גבינה בפסטיבל?‬
‫כן.‬
‫"אקרוץ לאחד מהם‬
‫"ואציק לשני"‬
‫אמנדה מוסרת ד"ש.‬
‫גם מצ'יוס מוסר לך ד"ש.‬
‫איך היה הניתוח?‬
‫הכול עובד לפי התוכנית. מצבה השתפר.‬
‫את נהדרת. החזקתי אצבעות.‬
‫אני יודעת, הרגשתי את זה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫היי! טולצ'ה, נתראה מחרתיים.‬ ‫אני מצפה לזה בכיליון עיניים.‬
‫גם אני. אוהבת אותך, אימא.‬
‫גם אני אוהבת אותך. ביי!‬
‫אמנדה, תגידי "ביי".‬
‫ביי!‬ ‫-ביי!‬
‫התפייסת עם אוליבקה?‬
‫זה לא פשוט כל כך.‬
‫אתה מבין בצמחים.‬
‫אתה יוצר תערובות שעוזרות לאחרים,‬ ‫אבל לא מסוגל להתמודד עם הבעיות שלך.‬
‫נראה לי שצריך להכין תערובת‬ ‫שתעשה אותך פחות חכמולוגית.‬
‫אוליבקה מגניבה. לא פלא שאתה מחבב אותה.‬
‫איך את יודעת?‬
‫איזה מין מכשפה אתה? סבתא מתהפכת בקברה.‬
‫קוסם! חכמולוגית!‬
‫מה קורה כאן? את אמורה לישון כבר.‬
‫מה עכשיו?‬
‫חתיכת...‬
‫- טופס הצעת עבודה‬ ‫שף -‬
‫הכנתי תערובת צמחים חדשה למקטרת שלך.‬
‫אתה מחפש טבח חדש?‬
‫אל תדחוף את האף, טוב?‬
‫המשקיעים באים. אני רוצה לדאוג שהם ייהנו.‬
‫התפייסת עם הנכדה של הלינה?‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-שיקרת לה, נכון?‬
‫נו?‬
‫כן.‬
‫בדיוק.‬
‫תהיה גבר ותתנצל בפניה.‬
‫"תני לי את הלילה הזה‬
‫"רק לילה אחד‬
‫"תני... ותשלחי לו...‬ ‫את הלילה הזה‬
‫"רק לילה אחד!"‬
‫וויטוש?‬
‫תשלח אותי אליה כמברק מוזיקלי לאות התנצלות.‬
‫וויטק, השתגעת?‬ ‫-לא היום.‬
‫ראיתי את זה בסרט. קובה, זה עובד.‬
‫טוב... טולה תשמח לאחים ואחיות.‬
‫נו, בחייך!‬
‫חבל לבזבז גנים כמו שלך, אבא'לה.‬
‫שמעת את זה?‬
‫וויטוש, אתה מסוגל לדבר בהיגיון‬ ‫כשאתה מתאמץ קצת. תן כיף!‬
‫ממש סחבקים.‬
‫- מתכונים‬ ‫שלי ושל סבתא -‬
‫- הלינה מדיי -‬
‫- מתכון למי גבינה -‬
‫אוליבצ'ה, נכדתי האהובה,‬ ‫שלחתי לך כל כך הרבה מכתבים.‬
‫הכול כרגיל אצלי, חמודה.‬
‫- החזר לשולח -‬
‫יש לי רק נכדה אחת,‬ ‫והחרטה שוברת את ליבי‬
‫על כך שלא היית איתי קיץ נוסף.‬
‫החורף מעבר לפינה, וחג המולד בפתח.‬
‫אני עצובה שאת לא איתי.‬
‫סנטה קלאוס בטח יבוא לכאן עם מתנה בשבילך.‬
‫- החזר לשולח‬ ‫אפריל 2006 -‬
‫אדאג שתקבלי את המתנה.‬
‫החסידות באות כשהאביב מתחיל,‬
‫קרטץ' גדל ואמר לי‬ ‫לשלוח לך דרישת שלום חמה.‬
‫אנחנו מחכים לך כאן.‬
‫כולם מאושרים חוץ ממני, יקירתי.‬
‫אני מתגעגעת אלייך.‬
‫אני מצפה למכתב כלשהו ממך.‬
‫תכתבי כמה מילים לסבתא הזקנה שלך.‬
‫- סבתא -‬
‫אני אוהבת אותך, עז קטנה שלי.‬
‫כוכבת קטנה שלי. האהבה הגדולה שלי.‬
‫סבתא.‬
‫לא קיבלתי את המכתבים האלה.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫יש לנו עניינים משלנו עם אוליבקה.‬
‫הלינה לא תשמח לדעת‬ ‫שאתה בא לבקר את הנכדה שלה.‬
‫בלילה.‬
‫אנשים אמורים לישון בשעה הזאת,‬
‫כל אחד במיטה שלו.‬
‫לילה טוב, גב' אלה.‬
‫לילה טוב.‬
‫יש לך משהו בשבילי?‬ ‫-יש לי חדשות להלינה. לא טובות.‬
‫ספרי לי.‬
‫הנכדה שלה מתרועעת עם האויב הכי גדול שלה.‬
‫אללי!‬
‫אף מילה להלינה.‬
‫למה?‬ ‫-מה אם היא לא תעמוד בזה?‬
‫אז תהיה לנו לוויה אמיתית.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫- תחנת חומרי ניקוי -‬
‫למי הלשנת הפעם, חפרפרת?‬
‫גם אני שמח לראות אותך.‬ ‫את תוכלי למכור שוב גבינות.‬
‫מה זה?‬ ‫-תקראי.‬
‫נראה שיש לך קשרים טובים.‬
‫שלחת פקחים להלינה,‬ ‫ואז הסרת את האיסור במילה אחת.‬
‫הפקחית הבכירה היא לקוחה שלי.‬
‫אני לא הגשתי את התלונה.‬ ‫-בטח.‬
‫היי, אוליבקה.‬ ‫-היי!‬
‫אני אנהג הפעם.‬
‫בסדר.‬
‫מליטר חלב אפשר להכין 250 גרם גבינה.‬
‫עדיף להמליח את החלב.‬
‫כשהחלב מבעבע, צריך להסיר את הסיר מהאש.‬
‫כדי לוודא שהגבינה טעימה,‬ ‫צריך להוסיף לה מיץ לימון.‬
‫רק קמצוץ, לא יותר.‬
‫והדבר הכי חשוב...‬
‫"תני לו את הלילה הזה‬ ‫רק לילה אחד‬
‫"תני לו את הלילה הזה‬ ‫רק לילה אחד"‬
‫סליחה?‬
‫זו התנצלות מקובה.‬
‫הוא שלח אותך לכאן?‬
‫זה עובד, נכון?‬ ‫-טוב...‬
‫לא ממש.‬
‫היה לי קשה לבחור את השיר הנכון.‬
‫לא עם האצבע!‬
‫בלי מלח?‬
‫זה לא מלוח בכלל.‬
‫כי לא המלחת את החלב.‬
‫מה אתה רוצה מאוליבקה מדיי?‬
‫היא לא רוצה לדבר איתי, אל תדאג.‬
‫- בית החולים של טולה -‬
‫אני רואה ששמת עליה עין.‬
‫פישלתי בגדול.‬
‫אוליבצ'ה שלנו ממש נכנסה לך ללב.‬
‫כי היא בחורה נהדרת. ממש נהדרת.‬
‫אתה דביל.‬
‫יכולת ליישר את ההדורים עם הלינה.‬
‫אני לא יודע אם הלינה תאהב את זה.‬
‫אתה יודע שהיא התחילה.‬ ‫היא תבעה אותי, ואני רציתי הסדר טיעון...‬
‫הארורה הזאת גירשה אותי.‬
‫לא ארשה שתדבר כך על אהובתי.‬
‫אבל היא לוחמנית, זה נכון.‬
‫אולי יש תקווה...‬
‫שיקרה משהו בינך לבין אוליבקה, לא?‬
‫"צריך שניים לטנגו‬
‫"שני גופים מתואמים בלב נלהב‬
‫"צריך שניים לטנגו‬
‫"כך פועל העולם"‬
‫הגבינות האלה לא מתקרבות‬ ‫לאלה של הלינה, נכון?‬
‫ואת אמורה להיות בשלנית גדולה מהעיר.‬
‫רבותיי. גבינות עיזים הן לא המומחיות שלי.‬
‫אני עדיין לומדת.‬ ‫-אני יודע. טוב, שיהיה.‬
‫"קחי אותי, זה יהיה נפלא"‬
‫אני אקח אותך!‬
‫"המטירי עליי זהב"‬
‫אני אקח אותך.‬
‫כמחליף. תשיר בפסטיבל במקום הלינה.‬
‫לא נראה לי.‬ ‫-יש פרס.‬
‫כמה?‬ ‫-עשרת אלפים זלוטי.‬
‫נתחלק בהם.‬
‫כל החמישה. השישה.‬
‫לחלק לשישה...‬
‫בסדר. זה נשמע לי טוב יותר.‬
‫הבנתי. יופי!‬
‫מטילדה.‬ ‫-מה קורה?‬
‫את יודעת מי שלח את התלונה למשרד הבריאות?‬
‫אוליבקה.‬
‫אני עובדת על זה.‬
‫היי, דוד!‬ ‫-מתוקונת!‬
‫איך הגבינות?‬
‫תטעמי אותן.‬
‫לא עפתי.‬
‫אבא שלי יכול לתבל אותן בעשבי תיבול.‬
‫העשבים של קובה הם הטובים ביותר באזור.‬
‫כן, הטובים ביותר.‬
‫הטובים ביותר.‬
‫אני לא מבקשת מאבא שלך שום דבר.‬
‫את לא צריכה לבקש.‬
‫את יכולה לקנות.‬
‫הילדה אומרת מילות חוכמה.‬
‫אני מבינה למה את כועסת על אבא.‬ ‫גם אני הייתי כועסת עליו.‬
‫הוא עשה ממני צחוק.‬
‫הוא התאהב, ואת יודעת‬ ‫מה סרוטונין עושה לאנשים.‬
‫נראה שאבא שלך מתאהב לעיתים קרובות.‬
‫נשים מתאהבות בו לעיתים יותר קרובות.‬
‫זה לא מפתיע. הוא בחור מגניב.‬
‫אולי תרדי ממנו קצת? בתור טובה בין נשים.‬
‫מארק, אמרתי לך מההתחלה‬ ‫שלא כדאי לעשות עסקים בפודלשה.‬
‫אפילו הנווטן לא פועל כאן.‬
‫דארק, אין לי מושג מה אנחנו עושים כאן בכלל.‬
‫הטבע שונא אותי.‬ ‫אתה תראה, יצור כלשהו יטרוף אותי.‬
‫בפעם האחרונה שהייתי בכפר,‬ ‫סבלתי מעקיצת יתוש חמורה.‬
‫הפרצוף שלי התנפח כמו בלון.‬ ‫כמעט התפגרתי, אחי.‬
‫תראה, חסידה.‬ ‫-אני רואה.‬
‫תירגע, אין כאן יתושים.‬
‫היי, תראה את שני אלה.‬
‫אם יתוש יעקוץ אותם, הוא יהיה שיכור לגמרי.‬
‫רבותיי!‬
‫שלום!‬
‫יש לנו שאלה.‬ ‫איך מגיעים ל"כפר צמחי המרפא"?‬
‫הנווטן...‬
‫התחרפן לגמרי.‬
‫התנתק!‬
‫עוד קצת ישר, ואז שמאלה, עד סוף דרך העפר.‬
‫זה המסלול המהיר ביותר.‬
‫תודה לכם.‬
‫הצלתם את חיינו.‬
‫ביקשתם, קיבלתם.‬
‫המשקיעים מוורשה בדרך.‬
‫קודם אראה להם את העשבים,‬ ‫ואז אביא אותם לארוחת ערב כאן.‬
‫מה הטבח החדש מכין?‬
‫טבח? אין טבח.‬
‫סבא יכין לביבות תפוחי אדמה.‬ ‫-סליחה?‬
‫מה סליחה? טולה אוהבת אותן, נכון?‬
‫נכון.‬ ‫-אתה רואה?‬
‫טולצ'ה, את יודעת‬ ‫איך מכינים לביבות תפוחי אדמה?‬
‫אני צריך לבקש טובה ענקית.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אני זקוק לך.‬
‫קודם כול, נכין קרפצ'יו עגבניות.‬
‫ואז גספצ'ו, ולסיום, כיסוני פטריות.‬
‫ומה לקינוח?‬ ‫-לקינוח...‬
‫גבינה.‬ ‫-גבינה? לקינוח?‬
‫איזה ריח נפלא.‬ ‫-אל תפריע לי.‬
‫איפה המשקיעים מוורשה?‬ ‫-תפסיק לנשנש!‬
‫כן, אבא, תפסיק לנשנש.‬
‫אני לא יודע. אין להם קליטה.‬
‫כתוב לי 3,248 צעדים.‬
‫שיא של חצי שנה.‬ ‫-כדי להגיע לאיזה אסם.‬
‫אבל נחמד כאן, לא?‬ ‫-כן.‬
‫רבותיי, זה לא בר אפלולי מקומי.‬
‫צריך להתלבש יפה כשהולכים למסעדה יפה.‬
‫אין כאן שום דבר יפה.‬
‫הלו!‬
‫אני רואה שהיה לכם מסע לא קל מוורשה.‬ ‫-איך עלית על זה?‬
‫זה היה סיוט. לעולם לא נחזור לכאן!‬
‫שבו, בבקשה. תירגעו.‬
‫אולי תזמיני לנו גרר?‬ ‫כך נוכל לשבת ולהירגע בוורשה.‬
‫מה עם העסקים שלנו?‬
‫תחפש פראיירים אחרים.‬
‫אני מתנגד בתוקף לכל האזור הכפרי הזה!‬
‫אולי תאכלו משהו?‬
‫אין סיכוי, לא אגע בשום דבר! מארק.‬
‫אולי נשנוש קטן,‬ ‫כדי שלא נחזור הביתה על קיבה ריקה.‬
‫אם לא הייתי גווע ברעב,‬
‫הייתי יוצא מכאן כבר מזמן, תאמין לי.‬
‫טוב... נחמד.‬
‫תודה.‬
‫וזו מנת הדגל של השפית.‬
‫לא יזיק לטעום.‬
‫תמסור לה תודה מאיתנו.‬
‫ותיתן לה בונוס שמן, כי...‬
‫היא שינתה את דעתנו לגבי האזור כולו.‬
‫אפילו החלטנו להסתכל על העשבים שלך.‬
‫אם הכול פועל כאן‬
‫כמו המטבח שלך...‬
‫נראה לי שנשקול להמשיך בתוכנית.‬ ‫-כן.‬
‫מארצ'ק...‬
‫זה טעם הילדות שלי.‬ ‫-בדיוק.‬
‫וההגשה יפהפייה.‬
‫מדהימה!‬
‫המשקיעים מוורשה הלכו?‬ ‫-הזמנתי להם מונית לתחנת ביאלסטוק.‬
‫הרכב שלהם ייגרר לוורשה.‬ ‫-הם ישקיעו?‬
‫כן! זה הלך מצוין.‬
‫אתה צריך להודות למישהי. כמו שצריך!‬
‫בסדר! איפה אוליבקה?‬
‫היא הלכה לפני רגע.‬
‫רוץ אחריה.‬
‫רציתי להודות לך.‬
‫תודה.‬
‫כל כך שקט כאן.‬
‫זה מה שאני אוהב בפודלשה.‬
‫קובה!‬
‫קובה, אני מצטערת.‬
‫אני צריכה אותך.‬
‫תני לי רגע.‬
‫מה קרה?‬
‫אבא שלך עשה קיצור דרך ונתקע ביער.‬
‫אני לא מצליחה לחלץ אותו בלי הרכב שלך.‬
‫חכי רגע.‬
‫למה התגנדרת, מלאכית שלי?‬
‫היום מתקיים הפסטיבל.‬ ‫אני רוצה לתמוך בבכורת הגבינות של אוליבצ'ה.‬
‫אמרתי לך שהיא תסתדר לבד.‬
‫אני רוצה לראות במו עיניי‬ ‫את הפירות שהניבה התוכנית שלי.‬
‫הכול תמיד חייב להיות בדרך שלך.‬
‫את לא מוותרת, כדי שלא תאבדי שליטה.‬
‫לא.‬ ‫-אין סיכוי!‬
‫הנה!‬ ‫-היי!‬
‫אומר זאת רק פעם אחת, תחזיר את הסולם!‬
‫תחזיר את הסולם מייד!‬
‫נו?‬
‫אולי אתה צודק.‬
‫אולי נלך ונבלה בפסטיבל?‬
‫יחד.‬
‫מה?‬ ‫-הלינה!‬
‫כן?‬
‫הלינה, חיכיתי לזה‬ ‫זמן רב כל כך, מלאכית שלי! הלינה!‬
‫הלינה, יקירתי!‬
‫חתיכת... לא!‬
‫בוא הנה.‬
‫בואי.‬
‫הלינה?‬
‫הלינה!‬
‫זהו זה.‬
‫הלינה!‬
‫תירגע, יאן. אני אחזור.‬
‫הלינה!‬
‫איזו בחורה לוחמנית.‬ ‫איך אפשר שלא להתאהב בה?‬
‫חיים רק פעם אחת.‬
‫"חציר ומים‬
‫"לאן הם נעלמו?‬
‫"לאן נעלם היופי שלי?‬
‫"היופי שלי מטייל בעולם‬
‫"כל הבחורים היפים‬
‫"הוא מפתה את כל הבחורים היפים"‬
‫הכנתן שלט יפהפה, תודה.‬
‫- הגבינות של הלינה -‬
‫בואי נלך למתחם הקשתות!‬ ‫-טוב!‬
‫מה איתי?‬
‫אני צריך ללכת. אני הכרוז היום.‬
‫בהצלחה... ידוען שלי.‬
‫תראו.‬
‫היי.‬ ‫-לא, השנייה טובה יותר.‬
‫נוכל לדבר?‬
‫אנחנו צריכים ללכת.‬
‫אתה לא צריך לתת הסברים.‬
‫הוא כן צריך.‬
‫אני אשגיח על הדוכן שלך.‬
‫בואי.‬
‫בנות.‬
‫זו המשפחה שלי.‬
‫ואו.‬
‫ברכותיי.‬
‫את עדיין לא מבינה.‬
‫זאת...‬
‫אימא שלי.‬
‫וזאת...‬
‫בת הזוג שלה.‬
‫ברוכה הבאה למשפחה המורכבת שלנו.‬
‫טדה!‬
‫ברוכים הבאים לפסטיבל "טעם בודז'קי".‬
‫יש לנו אטרקציות מדהימות השנה!‬
‫החל מאלפקות וכלה במקהלת נשות הכפר.‬
‫ועכשיו, המקהלה...‬
‫המקהלה.‬
‫ציפורי שיר. היית נהדר.‬
‫זאת הלינה?‬
‫ויאן בא אחריה.‬
‫אוי, לא. זה לא ייגמר טוב.‬
‫מה, את מתרועעת עם האויב הכי גדול שלי?‬
‫קובה עזר לי עם הגבינות.‬
‫הוא יערים עלייך!‬
‫הלינה!‬ ‫-מלשן! מונופוליסט!‬
‫זאת הייתה תושבת הכפר הסמוך.‬ ‫מטילדה ביררה את זה!‬
‫אולי נשים קץ לסכסוך?‬
‫שמעת את זה? הוא רוצה לשים קץ לחיי!‬
‫תעזבי אותי!‬ ‫-תני לי את זה!‬
‫שקט!‬
‫אני מדבר עכשיו!‬
‫צעירים, לכו לשם! תירגעו!‬
‫אני אדבר עם הלינה בעצמי!‬
‫אתה!‬
‫ידעת?‬
‫ידעתי ועודדתי אותם!‬
‫תטעמי. הצעירים הכינו אותה.‬
‫נו?‬
‫היא טובה.‬
‫כמעט כמו שלי.‬
‫הלינה, טיפשה שכמוך, ועקשנית כמו פרד זקן!‬
‫אם הם יתאהבו,‬
‫אוליבקה תישאר בבודז'קי לנצח.‬
‫יהיו לנו נכדים.‬
‫לנו? מה זאת אומרת? בחייך!‬
‫"הייתה פעם תרנגולת זהובת נוצות‬
‫"התרנגול של השכנים‬ ‫רצה למרוט את נוצותיה‬
‫"היא לא נתנה לו‬
‫"המעצבנת..."‬
‫אני מצטערת על הלינה.‬
‫אני רגיל אליה.‬
‫"הייתה פעם ברווזה מוזרה‬
‫"במקום ברווז, היא העדיפה תרנגול הודו‬
‫"היא לא נתנה לו‬
‫"הברווזה המעצבנת לא נתנה לו"‬
‫שבעתי מסכסוכים משפחתיים.‬
‫"העז חושבת, מה עשיתי‬ ‫שזיווגו אותי עם תיש זקן כזה"‬
‫אני אשים עליך עין.‬
‫אין לי ספק בזה.‬
‫"היא לא נתנה לו"‬
‫אשאיר אתכן לבד.‬
‫"העז המעצבנת לא נתנה לו‬
‫"היא אומרת לתיש, עלוב שכמוך‬
‫"תתחפף, אתה מסריח את כל האסם‬
‫"היא לא נתנה לו‬
‫"העז המעצבנת לא נתנה לו"‬
‫תשלימי גם עם אימא?‬
‫"האיל אמר, שכן יקר‬
‫"לא אתן לאישה לשלוט בעולם"‬
‫האדמה באמת חשובה לך יותר מהבת שלך?‬
‫זאת לא סתם אדמה.‬
‫זאת אדמת אבותינו.‬
‫"הוא לא מפסיק להציק לאשתו‬ ‫לכי לעזאזל עם התרח הזקן"‬
‫בסדר, אתקשר אליה‬ ‫כשהיא תחזור מהמדיטציה שלה.‬
‫"היא לא נתנה לו‬
‫"המעצבנת לא נתנה לו"‬
‫אני באמת...‬
‫התגעגעתי אלייך מאוד.‬
‫גם אני אוהבת אותך, סבתא.‬
‫את...‬
‫בהצלחה, גיס.‬
‫יפה אמרת.‬
‫- כוח הגיסים -‬
‫ועכשיו... המכשפות באות!‬
‫מה?‬ ‫-ובכן.‬
‫ובכן.‬
‫תיתנו לנו לטעום?‬
‫טוב...‬ ‫-בואי נטעם את המרקחה שלהם.‬
‫יופי.‬
‫הכנתם שיכר לא רע בכלל.‬
‫כן.‬ ‫-בואי נשתה עוד כוסית. בשביל האומץ.‬
‫בשביל האומץ.‬ ‫-לפני ההופעה.‬
‫אומץ נוזלי.‬
‫זהו.‬
‫עכשיו תשירו יפה מאי פעם!‬
‫ועכשיו, "בנות נרב השובבות" שלנו!‬
‫"במקום כלשהו ביער עומד אלון‬ ‫היונים הומות‬
‫"מעולם לא ידעתי אושר‬ ‫השנים חלפו על פניי‬
‫"מעולם לא ידעתי אושר"‬
‫הלינה.‬ ‫-כן?‬
‫קיבלתי מידע ממקור אמין...‬
‫שמרילה יוראש הגישה‬ ‫את התלונה למשרד הבריאות.‬
‫מרילה?‬ ‫-יוראש.‬
‫יוראש הזאת?‬ ‫-כן.‬
‫יוראש!‬
‫את שלחת אליי את פקחי התברואה? מלשנית!‬
‫היא מלשנית!‬
‫נכון מאוד!‬
‫מעניין את מי שיחדת כדי לזכות בכל הפרסים.‬
‫כלבה שכמוך!‬
‫תפסיקו מייד!‬ ‫-מכשפה!‬
‫מכשפה!‬ ‫-בחייכן!‬
‫"נערה ישבה על שפת הנהר‬
‫"האהבה הביטה עמוק בעיניה הכהות‬
‫"הוא שאל אותה אם היא מוכנה‬ ‫אם היא מחבבת אותו‬
‫"לא שאכפת לו‬
‫"אבל הוא כנראה לא האחד‬
‫"אימא הזהירה אותך‬
‫"שתהיי לבד ותשזרי פרחים"‬
‫הלינה!‬
‫"כשהירח משקיף על הכול"‬
‫ממזרה!‬
‫"אהובך לא יבוא שוב‬
‫"אימא הזהירה אותך‬
‫"שתהיי לבד ותשזרי פרחים‬
‫"יופי הוא כמו מים‬
‫"הוא לא מחכה, הוא פשוט נשטף בזרם‬ ‫הופה!"‬
‫אוליבקה, בואי נלך!‬
‫תירגע!‬
‫אבא שלי מתכנן לשפץ את המטבח‬ ‫כדי שתוכלי להיות שפית ברמה עולמית.‬
‫קובה.‬
‫אני לא נשארת.‬
‫למה?‬
‫החיים שלי בוורוצלב.‬
‫אני לא רוצה לזנוח‬ ‫את כל מה שעבדתי קשה בשבילו.‬
‫את יכולה לבשל גם כאן.‬
‫זה כמו שאנסה להרחיק אותך מהעשבים שלך.‬
‫החלומות שלך כאן, שלי שם.‬
‫מצטערת, אני לא מאמינה ביחסים בשלט רחוק.‬
‫חשבתי שאני חשוב לך.‬
‫אתה חשוב לי.‬
‫- כוח הגיסים -‬
‫למה אתה לא עוצר אותה?‬
‫זה לא הולך ככה. היא צריכה להבין לבד.‬
‫לא יכולת להכין לה שיקוי אהבה?‬
‫היא חסינה.‬
‫אתגעגע לבודז'קי, אבל, אתם יודעים...‬
‫אני מוכרחה לחזור הביתה. עדיף כך.‬
‫אתם מבינים, נכון?‬
‫מאצ'ק, תשגיח על הבצלים.‬
‫תודה.‬
‫מה קרה?‬
‫פודלשה?‬
‫את עדיין חושבת על זה, נכון?‬
‫בסדר, אתן לך העלאה.‬
‫ושני סופי שבוע חופשיים בחודש.‬
‫לא נראה לי שזה יעזור.‬
‫מאצ'ק! בואי נלך לדבר.‬
‫רק אל תהרוס לה את המנה.‬
‫בישול!‬
‫אלה כל החיים שלך. התשוקה שלך.‬
‫נכון.‬ ‫-את רואה? נו?‬
‫התאהבתי.‬
‫טוב...‬
‫זה יעבור.‬
‫את יודעת כמה פעמים הייתי מאוהב.‬ ‫בישול הוא האהבה האמיתית שלנו.‬
‫אתה לא מתחרט על הרווקות?‬
‫אולי.‬
‫לפעמים.‬ ‫-אני לא רוצה שיהיו לי חרטות.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫אולי תצא להפסקת אוכל?‬
‫הפסקת צהריים.‬
‫וכך מצאתי את מקומי,‬
‫את האנשים שלי, ואת טעם החיים האמיתי.‬
‫תרגום כתוביות: עטר אברמסון‬