Замовлення один.
Мацюсю, кінець перерви.
Новачку! Замовлення.
Так, шефе.
Та швидше, зараз усе згорить.
Олівіє. Олівіє, тобі дзвонять.
Мені?
Візьми номер, передзвоню.
Олівко, людина каже, це питання життя і смерті. Поговори, качка ж не полетить.
-Алло. Олівія Мадей. Слухаю вас. -То кажіть, хай офіціантка поквапиться.
Як це?
Чорт!
Що я можу відповісти?
Лише на два дні. Зрозумій, то ж моя бабця.
Я розумію. Але так чи інакше ти покинеш мене у розпал сезону. А ми ще й
відкриваємо новий заклад. Розробляємо меню.
Робусю. Ти ж знаєш, я не маю вибору, я мушу поїхати. Це ж похорон.
Я без тебе не впораюся. З ким?
Добре, два дні. Щоб я нікого не шукав на твоє місце.
Добре.
Привіт, я Олівка. Та ви вже зрозуміли. Мама обрала мені таке ім'я на зло бабці.
Бабця хотіла щось традиційніше – Алінка.
Вони завжди сварилися. Аж поки не перестали спілкуватися.
Пробачте!
Скажена бабця Галінка і скажена мамуся.
І я продовжую цю родинну традицію… Мама знову поїхала на інший кінець світу і
вимкнула телефон. Дякую за підтримку, мамусю.
Бодзьки. Підляшшя. Як я любила туди їздити. Одного разу ми з дітьми напилися
вишневої браги. Бабця мало не задушила мене.
Кулінарний талант я успадкувала від неї. Мама каже, що така нарвана я теж у бабцю.
Життя коротке, ніколи не знаєш, коли воно урветься.
Діво Маріє!
Я вбила чоловіка.
Викличу швидку.
-Алло? -Алло.
Оператор швидкої, чим можу допомогти?
Алло?
Оператор швидкої, чим можу вам допомогти? Алло? Ви мене чуєте?
Ох ти…
Ти хоч знаєш, скільки я їхала з Вроцлава?
Ти мене мало не вбив!
Я тебе?
Цей знак має стояти перед мостом!
А у великих містах не знають слова «пробачте»?
Пробачте? Пробачте? Це ти маєш перепрошувати. Вискочив просто перед
машиною.
Що це таке? Що ти робиш?
-В мене перерва. Обідня. -Ти… Яка перерва?
Ланч-брейк.
Будеш канапку?
-Неймовірно. Неймовірно. -Здорова їжа.
Можу скоротити перерву. Якщо попросиш.
Вибачитись було б простіше.
Ну добре. Терплячість – не моя чеснота.
ЖОДНОГО ТИСКУ
А от за цим я не сумувала. Ласкаво прошу до Бодзьок!
Бляха! В усьому світі більше немає такого місця. Можете повірити.
Тут закінчується цивілізація, кажу вам.
Добре, Олівко. Зберися.
Задля тебе, бабцю, я буду елегантною. Справді. Не осоромлюсь.
Спадкоємиця приїхала.
Перепрошую за… за ваш газон.
Ти зможеш, Олівко. Ти зможеш. Ти завжди все можеш.
Пежина Ян.
То я тобі дзвонив, квіточко.
Добрий день.
Можна побачити побачити бабцю?
Ця остання година
Бо невдячність по коминах літає
І найліпше на світі
У нашому краї
Сам Господь плаче
Бо до Нього летить
Згаяли з тобою стільки часу.
Вибач, що мене не було поряд.
То я мала померти, щоб від тебе таке почути?
Олівцю! Олівцю! Олівцю!
Що це за цирк?
Було цікаво, що ти скажеш до мене над труною.
Треба бути хворим, хворим, щоб такі речі робити. Що з тобою не так?
А ти б приїхала, якби я не померла, га?
Приїхала б?
-Правду кажи. -Не приїхала б.
Не приїхала б.
А вам не соромно за таку виставу? Дорослі ж люди!
Ми все задля Галінки.
Звісно. Одна за всіх, всі за одну.
І за одного.
Це ти ще не бачила, як ми Різдво справляємо, о! До нас з усіх усюд
-з'їжджаються, о! -Так.
-Ні, це все не насправді. -Так. А на кожне свято ми співаємо, і за
це сьогодні ксьондз люб'язно позичив нам труну з дому Господнього.
Гурт господинь, енергійні жіночки – «Зозульки».
Так. «Зозульки».
Вам весело?
Я тут сама з курками, козами – все на одні плечі. Довелося тебе викликати на
допомогу… Я так довго тебе чекала.
Стара я вже стала.
То є не марнуймо більше часу.
Ой, не гайма ча…
…часу
Мені теж була потрібна бабця всі ці роки. Де ти була, Галіно?
Як вона могла? Завжди має бути по-її. Галіно!
Куниця кабель зжерла?
-Ну чого так нервуватись? -Як ти могла так мене ошукати?
Ну нервуйся, Олівцю, прошу. Витягнемо зараз машину, смачно
повечеряємо.
Що?
Стемніє скоро. А сюди полюбляють забігати вовки.
Думаєш, мені п'ять років?
Призвичаїшся на раз-два.
Та не доведеться.
Ну пробач мені, Олівцю, за цей похорон.
Я вже просто одуріла від усіх тих напастей, що мене спіткали.
Ти мій єдиний порятунок.
Ні, ні, більше мене не обдуриш.
То мати накрутила тебе проти мене.
Ти раптом згадала, що ми родина? Коли тобі щось потрібно.
Ну. Ну.
О.
О, їж, їж, їж, Луїзо, їж, їж.
Ось, ось! Тельмо, не будь капосною, не об'їдай сестру, о…
Добре, що хоч козам можеш дати раду.
Я в боргах через одного… зілляра. Великий пан, власник плантації. По судах
мене тягає.
Допоможи мені.
Но, но.
Санінспекцію на мене наслав. Заборонили мені робити сири.
Може, ти для цього вже застара?
О! Я так само собі подумала. Треба мені молодої крові. Колись це все буде твоїм.
Продай усе.
Для мене це не просто шмат землі.
Як ти була малою, ти любила це місце.
Картач був лошам, коли я його купила для тебе.
Ти залишила це ім'я.
Разом дамо всьому раду, онуцю.
Мм?
Я не допоможу.
Серйозно?
Нова пара!
Картачу! Чому так рано?
Гей!
Що ви робите? Агов! Гей! Геть!
Галіно!
Кізок треба годувати вранці, в обід і ввечері. І доїти – вранці і ввечері.
Як треба поміч – біжи до Войтека. Він допомагає мені по господарству. Його хата
в кінці села. П'ятнадцятий номер.
Якщо маєш бажання, спродай бабцину землю. А я зникаю. Усе переписала на тебе.
Документи поклала на скрині. На цьому все. Галіна.
Гей! Ану віддай!
Віддай.
НОТАРІАЛЬНИЙ АКТ
Гей, це ж робочий телефон. Віддай.
Шваґре, і чого ти такий впертий, га? Скільки я тобі казав? Слив'янка занадто
терпка.
Мій дід завжди робив слив'янку, батько мій, і я теж робитиму слив'янку.
Але…
Вітаю.
Уклін Галіниній онучці.
Добрий день, панове. Ви бачили Галіну?
Які ми панове, ми шваґри. Ні, Галіни ми не бачили.
Не бачили.
Нам треба са-самогон на яблуках робити. Людям бракує в житті солодкого, а у мене в
садку такі солодкі яблука, саме для нас.
Через мій труп.
Ти такий впертий старий цап, як і твій батько.
-Що? -Так!
-Ти назвав мого батька старим цапом? -Так.
-Ооох ти! -Ох ти!
Ви б краще до роботи бралися, а не горлянки дерли, як недорізані.
Е-е-е…
-Гей, жінко, цей бугай такий норовистий… -Робота чекає.
От дурбас і дурбило, дня без сварки не можете прожити?
Це тому, що я твою пику щодня мушу бачити!
А я твою теж мушу. І якось живу.
Перепрошую.
Ви не бачили Галіну?
-Додому. -Додому.
-З Богом. -Іди, іди.
Це продовження вашої вистави, так?
-Назвати мого батька цапом? -Та мовчи вже.
Агов!
-Запхай собі свої яблука в дупу. -Знов за самогон завелися.
Є хто?
Добрий день.
Що ж…
Не дивно, що господарство моєї бабці занепадає, як вона має такого працівника.
Ти онучка Галіни Мадей?
Потрібна допомога. Можеш швидко зібратися, Войтеку?
А, Войтек. Ее, добре, якщо я Войтек, то ти у в нас…
Олівка.
Прикольний стиль, Олівко.
Моє авто тут.
Ти попораєш худобу Галіни?
Маю надію, вона до вечора знайдеться.
А ти в курсі, що за конфлікт в Галіни з якимсь придурком-травником?
Гей!
Я сама тут загнуся!
Ти безжальна, дівчино.
Гей.
Це моє, так?
Дякую.
Що, велете?
Ходімо.
Вона народжує.
Я допоможу, маленька. Притримай її за роги.
Що?
Візьми її за роги.
Як?
Так.
Увага.
Ти справді знаєшся на цьому?
Яке козенятко…
Гарне.
Гей.
Гарненьке.
Вітаю в Бодзьках, малятко. Не бійся.
Ні, ні, ні. Не треба.
Мати має його вилизати.
Дивись, які щасливі.
Бекають, бо голодні. І маєш їх видоїти.
Я? Я не вмію.
Ти ж онучка Галіни Мадей?
Дякую.
Прошу.
Що зробиш з тим молоком?
Ти про молочарню чула?
Полагоджу авто ввечері. Треба взяти запчастини.
Завтра в обід маю бути на роботі.
Справді?
А як Галіна не знайдеться, теж поїдеш?
Ти ж про все подбаєш.
Маю інші справи.
Ні. Ти ж не покинеш мене з цим.
У мене є робота. Не знаю. Вигадай щось. Відпросись.
Велете!
Так. Що? Гарний песик.
Так.
-Безстрашний. -Кажуть, тварини
знаються на людях. Усе, іди.
Стрибай.
То на щастя. І пам'ятай: треба нагодувати всіх. Па-па.
О. Селебриті приїхало.
Привіт, Войтусю.
Кубусю!
Ну? Як було в столиці?
Скажу тобі, добре.
Так?
Відчепись від мене з тим «Заспівай для Польщі». Нічого там не розуміють.
-Що ти їм заспівав? -Та хіта заспівав їм.
Там на березі дівчина сиділа
У чорні її очі зазирав коханий
Я б за тебе голосувала, Войтеку.
Ну бо ти, Тольцю, маєш смак. Музичний. А не те, що ті судді. Я стільки грошей
витратив. Воно жере, як звір.
Так. То треба було взяти своє.
Я не міг взяти свого, бо там було стільки…
…гарних дівчат. Просто… хотів справити враження.
І що? Хтось оцінив зусилля?
Тольцю, запам'ятай.
Кому не щастить у музиці, не щастить… і в коханні.
Взагалі.
Нікому не казав, де я?
Войтусю, ми ж домовилися.
Дякую тобі.
ПОЛІЦІЯ
Добрий день. Смачного.
Я хотіла б заявити про зникнення Галіни Мадей.
Наскільки я знаю, твоя бабця повнолітня. І має право виходити з дому,
коли їй хочеться.
Це так, а якщо з нею щось сталося?
А що з нею могло статися в Бодзьках?
Невідомо.
Ти не пам'ятаєш мене?
Як разом на яблука бігали?
Як аґрус збирали, не пам'ятаєш? Я розумію, що набрала після вагітності і
справа, і зліва, але… щоб аж так?
Матильда!
Та ясно ж.
-Привіт! -Привіт!
Рада тебе бачити.
Чула, ти кар'єру робиш. В кулінарному світі.
А де ти це чула?
Бабця твоя цікавиться, що в тебе і як. Мобільного не має, то приходить до мене –
в інтернет зайти. Олівко, вона сумує за тобою, розумієш?
Додаєш борошно до тіста?
Ложку картопляного крохмалю. А решта – то сира картопля… і варена потовчена.
Мм.
Скуштуй.
Добре
«Добре». Мій чоловік каже, найкращі на Підляшші.
Найсмачніші.
Олівко…
Мм?
А вроцлавські кренделі, які вони?
Не найгірші.
То як? Розповіси мені, де Галіна?
Їж-їж. Спочатку поїж.
Добре, давай огірок.
Будете ганятися за мною, забіяки?
Відчепись!
Я… я вже йду.
Дівчата, обід.
Що?
Гей. Гей, агов, поверніться! Дівчата!
Ну добре, ходімо додому, ну ж бо. До побачення. Пані, прошу вас додому. Додому.
Ну йдіть. Додому.
Чудово.
Ох ви вперті, як Галіна. Дівчата, додому! В інший бік! Агов!
Добрий день.
Добрий день!
Добрий день.
Проїздив поряд та й думаю: «Подивлюся, що тут і як».
-Пане Яне… -Та можна… можна без «пане», янголе.
Пане Яне, розповіси мені, де Галіна?
А що?
Бабця десь поділася, так?
Недобре.
Кому-кому, а тобі вона мала розповісти, що замислила.
Та я нічого не знаю, присягаюся тобі, не знаю. Нічого. Ну…
Ти вже раз обдурив мене, пане Яне.
Та що там, що там.
Часом треба зробити щось погане, щоб було добре.
Галіна на тебе дуже…
У неї є лише ти.
Лише ти.
Ох і дурне. У нас інший код.
Що?
А стукати треба так: два короткі, два довгі, три довгі, два короткі, о.
Ну якось так.
А як там худоба, попорана?
Попорана. І Черка щасливо розродилася.
Ставлю сто польських злотих, що Олівця полюбить це місце.
Ні, поїде. Спродає господарство, і ти переберешся до мене.
Припини дурниці казати. Вона залишиться в бабці. Гени палицею не виб'єш. І кінець
розмові.
А якщо спродає все?
Бігом сплюнь.
Налий краще настоянки.
За процвітання… моєї онучки.
Ти знаєш, що робиш?
Прошу.
Є ганчірка – руки витерти?
У багажнику.
А нащо тобі стільки контейнерів?
Не люблю, щоб їжу викидали. Як лишається щось після роботи, я розвожу.
Просто муркоче.
Дякую.
І що далі?
Нічого. Повернуся до себе.
Ти ж доглянеш тут за всім, так?
Прошу, допоможи мені.
Галіна тобі цього не пробачить.
Важко.
Піду попрощаюся з Картачем і побалакаю з ним.
Дякую.
Войтеку! Войтеку! Іди сюди, щось із малятком.
Воно ослаблене.
Мабуть, не їсть материного молока.
Треба його погодувати.
Але як?
Молочною сумішшю.
-Тоді піду до сусідів. -Ні, ні, ні, ні. У мене в машині все є.
Шшш.
Мало бути для моєї доньки.
Візьми його на коліна.
Що?
Візьми на коліна, буде легше годувати.
Так, давай руку.
Бери молоко в руку.
І хай їсть.
Шш. Їж… Їж, малятко.
То що ти в тому своєму Вроцлаві робиш?
Готую.
О, а я вмираю з голоду. Нагодуєш мене?
І тобі не треба їхати до дочки?
Вона з дідусем. Мм?
А її мама?
Ми з нею не разом.
То як?
Ти любиш готувати.
Будь ласка, наріж хліба.
Я теж роблю канапки з помідорами, але це…
…смакує якось інакше.
А ви тут чого?
Тиха година. Ану геть. Перепрошую.
Прошу, любі пані, на вихід. Добраніч. Ідіть, ідіть, ідіть, ідіть. Кш, кш, кш.
Ти заскочила вранці…
І я трохи все заплутав. Ти ж думаєш, що я Войтек, а я Куба насправді.
Шшш.
Серйозно?
Я вже навіть вас полюбила, але ви не їдете. До побачення. Ви лишаєтеся тут.
Кш!
Ви зі мною не їдете.
Пані теж на вихід. Прошу вас.
Знову куниця?
Та на сливу глянеш – і вже кривишся.
Ай, не вигадуй. Ти просто упереджений.
А. То ви.
-То ми. -То ми, так, то ми, так.
І що ви тут робите?
-Ееее… -Женемо національний підляський самогон.
Що?
А що? Галіна сирів не робить і дозволила нам розвивати тут свою справу.
-Ти ж не проти? -Так?
Що ж, може, домовимося.
Оце так.
Потрібен механік. Знаєте когось?
Чоловік двоюрідної сестри шваґра моєї Весі, живе у Великій Каньці, має
-майстерню. -Так, то привезіть його для
мене. Тобто до мене. І швидко.
Та тут таке… Він учора був на хрестинах, раніше обіду його з ліжка не
-стягнеш. -Добре, але ж сьогодні привезете?
Ми привеземо, тільки… вартість цієї послуги треба обговорити.
Добре. Панове, скільки хочете?
Скільки? Ти про гроші?
Нам би цукром розжитися.
Цукор?
Галіна запасла гори цукру.
Цілі шафи там.
Добре, беріть.
Так!
-Галінин цукор! -Спадкоємиця! Пані, почекай! Олівко.
-Сідай-но, сідай тут. -Сідай-но.
Бо… ти також могла б нам допомогти нашу суперечку вирішити. Чий самогон смакує
-краще, га? -Ми відкриваємо бізнес, і нам
-треба вибрати, що продавати людям. -Еге ж.
Добре.
Так?
Слива.
Добра.
Яблуко.
Теж добра.
А якби змішати – було б супер.
Змішати. Та зараз.
-Але що ти оце робиш? -Змішав. Ану пий.
Ох ти ж!
Ох ти ж, кур…!
Оце так змішали.
Це ж вогонь!
-Будемо змішувати. -Будемо змішувати.
Шваґре, люблю тебе.
І я… тебе теж.
Ти ба, як поховалися. Як я їх спіймаю п'яними, вони то запам'ятають.
-Шваґре. -Га?
Цукру вистачить на десять літрів браги.
Які десять? Ти що, на математиці в школі спав, га?
-Та чого ти знову? Аби гризтися? -Та добре.
Аби бурчати.
-Я не бурчу, а рахую. -Ото здуріли, кажу. Що
це ви, Галіну обкрадаєте?
Та де! То ми скористалися сусідською поміччю.
Так, нам вдалося досягти емпатичних стосунків.
О. Емпа- що?
Та ти чого? Почитав би, кросворди порозгадував би – то й розширив би свій
словниковий запас.
Дурбас і дурбило. Аби ж вам та емпатія розуму трішечки додала. Бігом
розповідайте. Звідки цукор тягнете?
-Ну… -Горличко моя, серденько
кохане. Я тобі скоро все поясню…
Ну добре, почекаю. Тільки не думай мене обдурити.
Дуже повільно мішаєш, треба швидше. Отако.
Отако.
Іще раз.
Що таке?
Галіна тут?
Галіно. Галіно.
О. Сталося щось?
-Так. Мій дурний чоловік… -І мій.
Ще дурніший. Вони домовилися з Олівкою. Та-та я не впевнена…
Ми не впевнені.
Ми не впевнені, чи то для тебе добре, Галіно.
Розповідай.
Еее…
Ми дійшли висновку, що жодного механіка не знаємо. До побачення.
До побачення.
Але… Стривайте-стривайте.
Панове.
Ви ж мені обіцяли.
-З дружинами не будемо воювати. -То вища сила. З Богом.
Ти щось розумієш, Картачу?
Стій.
Так.
Ану поставали одна за одною!
Тельмо. Луїзко. Благаю. Співпрацюйте. Дівчата.
Шановні пані.
Запрошую.
Ось.
Так.
Лежати!
Діво Маріє!
Я зранку в чудовому гуморі.
Дай. Відвезу на молочарню – усе одно їду туди на виклик.
Серйозно? А що тобі там робити?
Баби з Воднічок посварилися через бджіл і не можуть зрозуміти, де чиї.
А у вас тут їздить таксі?
Ти здуріла? Гроші на таксі викидатимеш? Я ніколи в житті на таксі не їздила. Крім
того, сюди ніхто не приїде.
А як мені дістатися на вокзал до Білостока? Машину потім евакуатор забере,
а завтра маю бути на роботі.
Маєш або не маєш. Діти ж не плачуть. Тільки ж приїхала, побудь іще. Чого так
летіти, летіти?
Олівко. Я дивлюся всі ці кулінарні шоу. Для когось засолоне, для інших –
наперчене. Люди вередливі, Олівко. Яка це важка праця.
Маєш рацію. Вже давно не мала відпустки.
Ну, а я про що.
Дзвони до шефа.
До якого шефа? Куди дзвонити?
Кажи йому, що ти… підхопила грип. Моя Яґодка… так мене часом дурить. І це діє.
Часом діє.
Аах. Чекай. Мало не забула, навіщо приїхала.
Листоноша мені залишив, коли на каву приходив.
Але ж це для Галіни, я не можу відкрити.
Твоя бабця мені сказала залишати все тобі бо ти тепер тут головна.
Чекай, стій. Коли вона тобі сказала?
Завчасно.
«Ви маєте негайно сплатити двадцять п'ять тисяч злотих на користь позивача –
«Зільній Слободі» – протягом тридцяти днів після отримання цього повідомлення».
От курво, мать!
-Чорт, ти знову відпрошуєшся? -Вибач, Робусю, але я
щось жахливо розклеїлася.
Я… Просто… не маю сил. Може, це якийсь підляський штам грипу.
Я знав, що ти не повернешся вчасно, відчував.
Розумію. І ти маєш право сердитися. Але я ж цього не планувала, вибач.
Я знайду заміну.
Олі, тебе тут дуже бракує. Усі ці п'ять років ти завжди була поряд.
Припини, бо розплачуся.
Це конкуренти намагаються тебе переманити? Зізнавайся, скільки тобі
запропонували?
Робусю, от де іще можна знайти такого лояльного шефа, де?
Ой-ой-ой-ой.
Добре, от тільки не підлабузнюйся.
Я все відпрацюю, справді.
Маєш тиждень.
Дякую, шефе. І перепрошую за цей грип.
Візьми лопату і принеси води.
Доброго ранку, пане Якубе.
Доброго ранку, пані Аліціє. А як Міхась?
На щастя, одужав, дякую.
А де грядка базиліку? Не можу знайти.
Листя треба згрібати. Не можна отак лишати.
Як минуло?
Невтішно.
-Ні… -А тут, бачу, гарна робота.
Спрацювало. Варшав'яни хочуть вкласти гроші не лише в трав'яний бар у Білостоку,
-а й у столиці і в Любліні. -Так!
Пречудово!
До підписання угоди вони хочуть приїхати сюди.
-Що ж, це… треба відзначити, так? -Я ж просив. Не роби так. Дай покажу.
Ох ти!
-Я без бою не здамся. -Так?
Так!
Ні, ні, ні!
Ні, ні, ні, ні, ні, ні, ні!
Що…
Воду марнуєте! Не соромно вам?
Еее, соромно.
Соромно.
Внаслідок глобального потепління за десять років рівень нашої річки Нарев
впаде на метр! Чи тільки я думаю про нашу планету?
А він точно твій батько?
Інтелект успадковується від матері.
Аа!
А врода – від батька.
-Тоді ти не мій тато. -Ох ти ж яка!
Ти купив мені молоко і пляшечку?
Довелося позичити знайомій. Але наші малюки вже й самі їдять.
То чим годувати Анельку?
Щось вигадаємо.
Шефе…
Гуска в мене ніби пригоріла.
-Ніби? -Ну…
Ти ж сам казав, що це твоя коронна страва.
Ну, стресова атмосфера, ееммм, ускладнює приготування.
Ну добре, більше не будеш стресувати, сьогодні твій останній день.
Так?
Так.
І добре.
-У піцерії… в Білостоку шукають кухаря. -О, ідеально.
Тож я там без усілякого стресу… буду розморожувати маргарити і не лише.
Капричози, так, мгм.
Він мене звільнив.
І цього?
І цього. Щось мені з кухарями не щастить.
То може, треба дівчина на кухні?
Добрий день.
О, добрий день.
Я шукаю власника.
За ресторан відповідаю я, а за трави – мій син.
Аа. Тоді я до вашого сина.
А сина ви знайдете отам.
Дякую.
До побачення.
Знаєш, хто ця дівчина?
Ні.
Войтеку!
Шукаю твого шефа.
Що сталося?
Як можна так знущатися зі старенької?
Ее, все має пояснення.
Будеш його захищати?
-Ні, я просто… -Відведи мене до нього.
Ві-він поїхав у справах.
Покриваєш боягуза? Його батько сказав, що він тут.
А.
-Добре, так? -Войтеку, ти маєш вдати перед
однією дівчиною, що ти – це я.
Кубо, так не робиться.
Ти не розумієш. Я заплутався і обов'язково все владнаю, але зараз
допоможи мені, гаразд? Ти Куба Волак, власник «Зільної Слободи». Нічого не кажи,
просто кивай.
Так?
Так.
Не соромно? Старшу жінку по судах тягати?
Так?
Вам що, мало грошей? Треба ще забрати в Галіни?
Так.
Вам весело?
Так.
Шефе.
Може, зустрінетеся з пані Олівією ввечері в ресторані й усе обговорите? Ви ж хотіли
запропонувати пані Галіні мирне вирішення, а зараз у вас дуже вважливий
дзвінок.
Так.
Він якийсь запарений?
Оо, працює над новим шампунем і довго сидить у випарах шавлії.
Ну а ти приходь увечері о восьмій до «Корчми». Було б добре все владнати.
Мабуть, так.
Машина знову не заводиться.
Так?
Отже, ти залишаєшся тут?
Добре.
Добрий день.
Дай боже здоров'я.
Добрий день.
Ми зі шваґром… хотіли перепросити.
По-дурному вранці вийшло. Олівка ще подумає, що тут на Підляшші всі такі
-безсоромні. -Але…
Ми б дотримали слова, але наші жінки – ти ж їх знаєш, крутять нами, як хочуть.
І я маю погодитися зі шваґром. То як воно? Помиримося?
Миримось. Заходьте до хати.
-Оо. -Ооо, гаразд.
О, так, так, так.
О. За злагоду.
Так.
-Не треба було. -А, треба, не треба – бери. Хай лежить.
Дякую. Дякую. Сідайте.
А, сідай.
Усім шанувальникам веселих свят нагадую. Бодзьки готуються до свята. Щиро
запрошуємо всіх. А зараз ваша улюблена пісня від бодзьківських
-«Синичок». -О.
Пригощайтеся.
Так?
Не смачно вам?
Д… добре.
Таке…
Вишукане наче.
Але… з сиром і кетчупом було б іще смачніше.
Скажіть мені, панове, а ви не знаєте, що сталося між Галіною і «Зільною Слободою»?
Усе почалося з того, що старий Волак, тобто батько Куби, заволодів лукою Галіни.
Як так?
Там, де зараз левада Куби, твоєї бабці земля була.
Ну а твоя мати продала землю попри волю Галіни.
Пам'ятаю, як вони сварилися.
Мм.
Але мама не розповіла, в чому справа, лише сказала, що ми більше не приїдемо до
Бодзьок.
Якби Галіна продала Кубі всю луку, то й борги б повіддавала і не лише.
Правильно кажеш. Бо ця… ця судова тяганина тільки життя їй отруїла.
Запропонуй їй, що відмовишся від претензій, якщо Галіна перестане писати на
тебе – тобто на мене – скарги, розумієш?
Кубусю, мені теж називати тебе Войтеком?
Так.
А мене – шеф.
«Директор» тобі личить більше.
-Добрий вечір. -Добрий вечір.
А ти тут ще й офіціант?
Треба якось зводити кінці з кінцями.
Войтусю.
Прошу.
-Маю пропозицію. -Але ж насухо… не годиться справи
обговорювати. Правду кажу, Войтусю? Войтусь…
Я тримаю його, бо… він порядний хлопець. Та часом буває трохи незграбний.
Чого стоїш, як вила в гної? Ану мотнися по меню.
Зараз, шефе.
Директоре.
Дякую, та я прийшла сюди не їсти. Я продам решту луків Галіни. Пропоную – за
сто п'ятдесят тисяч.
Влаштовує?
Так, ее, мені подобається пропозиція. Домовилися.
Збожеволіла? Він стільки крові попив твоїй бабці, а ти хочеш землю йому
продати? Де твоя честь, дівчино?
О, мені лише раз так відібрало розум – коли випив самогону з хтозна-чого…
Тихо.
Іди сюди. Іди сюди. Швидше.
Зачекай. Галіні потрібні гроші.
Ну то треба їх заробити. Не знаю, почніть знову продавати сири.
-Заборонила санінспекція. -Ой, та можна все якось владнати.
Куреку?
Войцеху Куреку.
Або перепрошуєш, або я шукатиму іншого офіціанта.
Директоре, благаю, не зараз.
І що ти, після цього на нього працюватимеш?
Не перебільшуймо. Войцех тут лише… на побігеньках.
-Ой чорт, чорт. Чорт, чорт, чорт, чорт. -Вдалося поговорити з
моїм сином, як я бачу?
Привіт, татку.
Войтусю, я люблю тебе як сина, але ще одне слово…
Чекайте, то він ваш син?
Так. А що, не схожий?
-Олівко, я хотів розповісти… -Тату, дивись, яке котеня ми з дідусем
врятували. Блукало на узбіччі. Може, ти візьмеш Мацюся?
Толю, я мушу поговорити з Олівкою.
Ні, не мусиш, насправді все ясно. Гарненьке. Та я не можу взяти. Маю
доглядати козеня.
Козеня? А можна його побачити?
Аякже. Запрошую. Господарство Галіни Мадей.
Чекайте, чекайте. А хто… ким… пані є для Галіни?
У свого сина запитайте.
Що ви вже накоїли? Жевжики підляські.
Пане Яне.
Що? Горить щось?
А ти сам?
А як? О такій порі. Я з курми спати лягаю.
А я у вікні бачила якусь жінку.
Такі речі в моєму віці? Це закінчилося б цвинтарем.
Але…
У нас тут… не заведено… о такій порі в гості ходити.
Я лише на хвилинку. Чому санінспекція заборонила Галіні робити
сири?
Була перевірка.
Ми нарвалися на якусь мегеру. Вона почала казати, що твоя бабця… документацію веде
неправильно. А папери для них – то святе.
То, то, то мати моя. Страхає мене за те, що я свого роду не продовжив.
Галіно!
А що я вдію, як усе життя кохав одну жінку?
Добраніч.
Ай-ай-ай-ай-ай, мабуть, доведеться робити компреси на голе тіло, так?
Ні, ні, ні, навіть не мрій, то мені на здоров'я. А ти чув?
-Що? -Сирами почала цікавитися. Всотує
господарювання, як губка воду. Ходім, ходім, ходім, треба настоянки налити.
А може, тебе ззаду почухати?
-Ох ти старий роспусник. Заходь. -Галіно, у мене до тебе щирі
наміри. Я б тебе і під вінець повів.
Олівко, заходь до мене.
Ні. Не хочу завдавати клопоту.
Не обговорюється. Даніелю! Діти! Накривайте стіл, у нас гостя.
А можна приїхати до тебе у Вроцлав?
Ну звичайно, можна. Всі можете, всією родиною.
А господарство? Хто попорає?
Через це гос-по-дар-ство… ми взагалі нікуди не їздимо.
Але нам тут добре. І є все, що потрібно для щастя.
Єдине, що тут добре, це свята.
-Глушина. -Дівчатка.
Перепрошую, пані, але треба гнати дітей спати. Бігом, бігом. Додому.
-Бігом, бігом, бігом. Бігом. -Добраніч, мамо. Добраніч, тьотю.
Добраніч.
-Добраніч. -Добраніч. Бувайте.
Чай питимеш?
Налий вина.
Розповідай, що сталося.
Навіть не знаю, з чого почати.
Ну, з початку.
На два рази.
За здоров'я.
Зараз поговоримо.
Я дівчина з Підляшшя
Маю фартух до колін
-До біса того козла-травника! -І до біса всіх козлів на світі!
Ой…
Чуєш… Але хлопець він симпатичний.
-Такий собі. Скажи, Картачу? -Ні, ні, ні, ну чого
ти? Він тобі сподобався.
А мама його дочки?
Цього я не знаю. Цього не знаю, бо цей Куба… він так… так бере і не відпускає,
все біля себе тримає.
Чуєш, а на тому святі можна сири продавати?
Можна, можна.
Одному підморгую
А іншого підштовхую
Аманда каже «Привіт».
А тобі – Мацюш.
Як минула операція?
Усе, як і планувалося, вона відійшла і почувається добре.
Ти найкраща. Я тримала за тебе кулаки.
М, я знаю, зайчику, я відчувала.
-Привіт. -Привіт.
Привіт. Тольцю, післязавтра побачимося. Вже не можу дочекатися.
Я теж. Люблю тебе, мамо.
І я тебе люблю, бувай. Амандо, скажи «Бувай». Скажи «Бувай»
Бувай.
Ти поговорив з Олівкою?
Усе не так просто.
Ти знаєшся на травах, робиш мікстури, які допомагають іншим, а своїм справам не
можеш зарадити.
Може, треба зробити мікстуру, щоб ти не була така розумна?
Олівка хороша. Не дивно, що тобі подобається.
А ти звідки знаєш?
Що ж ти за шептух? Бабця в труні перевертається.
Шептун. Розумако!
Що таке? Тиха ж година.
Серйозно?
І що?
Ох ти ж!
ЗАПОВНИТИ ОГОЛОШЕННЯ ШЕФ-КУХАР
Приготував тобі суміш трав для люльки.
Шукаєш нового кухаря?
Займися своїми справами, добре?
Приїдуть інвестори. Було б добре гостинно їх прийняти.
А з онукою Галіни ти вже все владнав?
-До чого це? -Ти обдурив її. Так чи ні?
Мм?
-Так. -Ось. То будь чоловіком і перепроси.
Дай мені ніч
Лише одну ніч!
Дай, дай, дай – жест – йому ніч
Лише одну ніч!
Войтусю?
Відішли мене як музичну телеграму з вибаченнями, для неї.
Войтеку, що ти вигадуєш?
Сьогодні – нічого. У фільмі бачив. Кубо, це діє.
Ооо. Тольці потрібен братик чи сестричка.
-Чорт, благаю вас. -От би було шкода, якби такі гени,
як ваші, татку, були змарновані.
Чуєш? Войтусю, ти як стараєшся, розумні речі кажеш. Молодець.
Друзяки.
РЕЦЕПТИ MОЇ І БАБЦІ
ГАЛІНА МАДЕЙ
РЕЦЕПТ СИРОВАТКИ
«Олівцю, люба моя онуцю. Пишу тобі цього листа…»
«Онуцю, у мене все без змін. У мене є лише ти, і серце розривається від туги, що ще
одне літо тебе не було поряд».
«Зима вже на порозі, а з нею і Різдво. А я сумую, бо без тебе. А Миколай, певно ж,
завітає з подарунком для тебе. Надішлю тобі».
«Навесні прилетіли лелеки. Картач підріс і просить мене переказати тобі вітання.
Чекаємо тебе».
«Усе навколо радіє, окрім мене, моє серденько. Тужу за тобою. І не перестаю
чекати від тебе листа. Напиши щось своїй старій бабці».
«Люблю тебе, моє козеня… Моя зірочко. Міцно обіймаю. Бабця. Бабця. Бабця».
Я не отримувала цих листів.
А ти що тут робиш?
У мене з Олівкою свої справи.
Мгм. Галіна не зрадіє, як дізнається, що ти її онучку навідуєш.
Поночі.
На мою думку, люди повинні в цей час спати. У власних ліжках.
Добраніч, пані Елю.
Добраніч.
Ти до мене у справі?
Є новина для Галіни. Недобра.
Говори.
Її онучка злигалася з найзапеклішим ворогом Галіни.
Ох же ж як.
Ані слова про те Галіні.
-Але як? -У неї не витримають нерви, і
будемо ще похорон справляти.
Я владнаю все сам.
-Добрий день. -Добрий день.
-І на кого цього разу ходив наклеп писати? -І я радий тебе бачити. Ти
-можеш знову продавати свої сири. -Що це таке?
-Почитай. -Мабуть, маєш тут зв'язки. Спочатку
насилаєш інспекторів на Галіну, а потім одним словом знімаєш заборону.
Інспекторка купує в мене трави, і я ні на кого не скаржуся.
-Ясно. Вітаю. -Отакі справи. Тепер я за кермо.
Добре.
З літра молока вийде чверть кіло сиру. І молоко ліпше посолити.
Як почне закипати, зніми каструлю з вогню. А щоб було смачніше, додай у молоко
лимонного соку. На око, небагато. І найважливіше…
Дай йому ніч Лише одну ніч
Дай, дай, дай йому ніч Лише одну ніч
Слухаю.
Від Куби, вибачення.
Він тебе підіслав?
Але ж подіяло?
Ну… Не подіяло.
Маю проблеми з вибором репертуару.
Куди пальцем?
Не солиш?
Ну не солоне.
Бо не солиш.
Чого ти хочеш від Олівки Мадей?
Вона не хоче мене бачити. Можете заспокоїтися, пане Яне.
Бачу, вона тобі сподобалася.
Але я сам усе зіпсував.
А прикипів ти серцем до Олівці нашої.
Бо вона файна дівчина. Справді.
А ти бевзень.
Шанс на примирення з Галіною був.
Невідомо, чи пані Галіна була б щаслива. Ви ж знаєте, що вона сама все
почала. Подала на мене до суду, а коли я хотів домовитися, то прогнала мене, холера
ясна.
Погано говорити про мою голубку не дам.
Але характер у неї є, то правда.
То, може, є надія… на почуття між тобою і Олівкою, га?
Для танго потрібні двоє
Близьких тіл і палких сердець
Для танго потрібні двоє
Так влаштовано цей світ
-Ці сири з Галіниними не зрівняються. -Так.
А така ж кухарка з великого міста, ого-го.
-Ого-го-го. -Панове. Козячі сири я робити
не вмію, так? Проте я вчуся.
Авжеж, ну добре, добре, добре.
-Візьми мене, буде чудово -Беру!
Обсип мене золотим дощем
Беру тебе.
Ну, як заміну, щоб ти замість Галіни співав. На святі.
А…… Ні, точно ні.
За винагороду.
А яка?
Десять тисяч польських злотих.
На всіх.
Ааа.
На п'ять, шість…
На шість…
Ну гаразд. Мене влаштовує. Цілком.
Прекрасно. Добре.
Матильдо.
Ну, що там?
Ти вже з'ясувала, хто на Галіну санінспекції доніс?
Олівко, я працюю над тим, гаразд?
Привіт.
Золотко.
-Бе-е-е. -Бе-е-е.
Як там із сирами?
А ти скуштуй.
Так собі.
Мій тато міг би виправити це травами.
Ку-кубині трави найліпші в районі.
Так, найліпші.
Най-найліпші.
Я нічого не проситиму у твого батька.
І не проси. Можеш купити що треба.
О! Мудру людину приємно слухати.
Я розумію, ти зла на тата. Я б теж була.
Він зробив із мене ідіотку.
Закохався. Відомо ж, що серотонін робить із людиною.
Твій тато, напевне, часто закохується?
Це більше дівчата закохуються в нього.
І не дивно. Бо він хороший.
Може, ти б його пробачила? Прошу тебе особисто як жінка жінку.
Мареку, я від початку казав відмовитися від цих підляських бізнесів. Тут навіть
джи-пі-ес відмовляється працювати.
Дареку, я взагалі не знаю, що ми тут робимо. Природа мене ненавидить, зараз
мене отой з'їсть. Востаннє, коли я був у селі, мене комар так вкусив, що обличчя
роздуло як баняк; я мало не помер, уяви.
-Дивись. Бусел. -Та я бачу.
Спокійно. Тут навіть комарів немає.
Чуєш. Поглянь на тих двох.
Якби комарі покусали їх, то були б під мухою.
Панове. Добрий день. Є питання. Як потрапити до «Зільної Слободи»? Бо наш
джи-пі-ес… збожеволів.
Офлайн!
Вам треба прямо, потім вліво, а далі польовою дорогою до самого кінця. Це
найкоротша дорога.
Дякуємо, панове. Життя нам рятуєте.
Хто питає, не блукає.
«КОРЧМА»
Варшав'яни ось-ось приїдуть. Спочатку хочу показати їм трави, а потім приведу їх на
обід. Що приготує новий кухар?
Кухар? Кухаря нема.
Дідусь, деруни посмажить.
Вибач?
Що «вибач»? Ну що «вибач»? Он Тольці завжди смачно, правда?
Мгм. Правда.
Ось.
Тольцю, а ти деруни вмієш готувати?
Маю до тебе велике прохання.
Можна точніше?
Ти потрібна мені.
Для початку – карпачо з помідорів. Потім гаспачо. А на основну страву – картачі з
грибами.
А на десерт?
На десерт…
Сири.
Сири? На десерт?
Ммм.
Пахне фантастично.
Не відволікай.
І де твої варшав'яни?
Не під'їдай.
Правильно, тату, не під'їдай.
Не розумію. З ними немає зв'язку.
Три тисячі двісті сорок вісім кроків. Рекорд за півроку.
Аби дійти до стодоли.
-Але тут гарно, хіба ні? -Ну, гарно, гарно.
Ні, ну, панове, це не місцева забігайлівка. У гарний ресторан треба
пристойно вбиратися.
Тут немає нічого пристойного.
Ее, вітаю вас.
Панове, важко було добиратися з Варшави?
Ні, чому ви так вирішили?
Кошмар, кошмар і ще раз кошмар. Моєї ноги і ноги мого колеги тут більше не
буде.
Ее, та ви сідайте, відпочиньте.
А може, ви організуєте нам евакуатор і ми вже відпочинемо у Варшаві?
А як щодо наших інвестицій?
Шукайте собі інших невдах. Я і вам, і всьому вашому Підляшшю кажу рішуче «ні».
А може усе-таки, панове, поїсте?
Я нічого не їстиму, нізащо. Мареку, Чи може, не знаю, поїмо трохи, щоб не їхати
додому голодними?
Якби я не помирав з голоду, то давно мене б тут уже не було, Дареку. Повір
мені.
Ну… Добре.
Дякую.
Ммм.
А це корона страва шеф-кухаря.
Вельми доречно.
Прошу їй подякувати.
Ммм.
І бажано премією з кількома нулями, бо… завдяки їй ми змінили думкуна краще про
Підляшшя.
Нам навіть закортіло побачити оті ваші трави.
І якщо тут усе так працює, як та кухня…
…тоді, думаю, можемо повернутися до наших планів.
Так.
Маречку…
Що?
-Я знову відчув смак дитинства. -І не кажи.
У цих неймовірних стравах.
Прекрасно!
Мм.
Варшав'яни поїхали?
Я замовив їм таксі до вокзалу в Білостоку, а машину забере евакуатор.
-То вони з нами у справі? -Так. Краще й бути не могло.
Треба подякувати як належить. І кому треба.
Добре. Де Олівка?
Вона вже пішла. Біжи за нею.
Я хотів подякувати.
Дякую.
Як тут тихо.
За це я й люблю Підляшшя.
Кубо!
Кубо, соррі.
Ти мені потрібен.
Ее, дай мені хвилинку.
Що сталося?
Батько зрізав дорогу і застряг у лісі, і… без твоєї машини я не зможу його
витягнути.
Зачекай.
А куди це ти так виряджаєшся, янголе мій?
Та свято ж сьогодні, я хочу підтримати Олівцю в її дебюті з сирами.
Я ж тобі сказав, що вона сама дасть собі раду.
Я хочу на власні очі побачити, як мій план втілюється в життя, о.
Завжди має бути по-твоєму, га?
-Не відпускаєш, аби віжки з рук не випали! -Ні.
Не буде так!
-О! -Гей!
Гей! Прошу тебе по-доброму, перестав назад драбину, хутко! Ану перестав
драбину, бігом!
Ну?
Ну… Ну, може, ти й маєш рацію.
Проведемо собі час… добре.
Разом.
Мм?
-Що? -Галіно?
Так?
Галіно… Галіно, я стільки років цього чекав, янголе мій. Галіно. Галінко моя
кохана.
Ох ти. Ні, ні, ні, ні, ні, Яську, ходи, ходи, ходи, ходи, ходи.
Галіно? Галіно!
Ось.
-Галіно! -Не нервуйся, Ясю. Я повернуся.
Галіно! Ну куди ж ти, Галіно! Ну вогонь, а не жінка. Ну як її не любити?
А.
А. Живемо лише раз.
Ой, сіно, сіно, сіно і вода
Куди поділася, куди поділася
Куди поділася моя врода?
Моя врода світом блукає
І гарних хлопців, і гарних хлопців
І гарних хлопців за собою водить
Гарну намалювали рекламу, дякую.
-Ходімо, постріляємо з лука. -Так!
А я? А я?
-Мені треба йти. Я сьогодні ведучий. -Сюди!
Успіху тобі, моя… знаменитосте.
Ну?
-Ні, інше краще. Привіт. -Привіт.
Можемо поговорити?
То ми вже підемо.
Ми вже підемо.
Ти не маєш нічого пояснювати.
Має.
Іди. Я подивлюся.
Ходімо.
Дівчата.
Це моя родина.
Ого.
Мої вітання.
Досі не розумієш.
Це… моя мама.
А це… її дівчина.
Вітаємо в нашій веселці.
-Тадам! -Тадам!
Я вас вітаю усіх на «Бодзьківських Смаках»!
Цьогоріч ми підготували для вас багато цікавинок. Від альпак до місцевих
домогосподинь, які співають у хорі.
Перед вами хор…
Хор.
«Синички». «Синички». Добре було. Добре.
То Галіна?
А за нею Ян.
О господи. Буде лихо.
-Ти що, злигалася з моїм запеклим ворогом? -Куба допоміг мені з дозволом на сири.
Пані Галіно…
-Гей! -Гей! Гей!
-Ай! Ай! -Пані Галіно, ну…
-Галіно! -То ж наклепник! Монополіст нещасний!
Це не він! То баба з сусіднього села! Матильда з'ясувала.
-Але… -Ага! Ага!
-Пані Галіно, викурімо люльку миру, добре? -О! Чуєш? Хоче до куріння мене
-змусити! Щоб у мене був рак легень! -Та ні!
-Пусти! -Віддай! Віддай!
Тихо! Я говоритиму.
Молодь, бігом, охолоньте. Я сам поговорю з Галіною.
Ти… Ти все знав?
Все знав і радий був.
Ану скуштуй. Що молодь наготувала.
Ну?
Добре.
Майже як у мене.
Ой, дурна ти, Галіно, дурна. І вперта, як старий цап. Якби вони покохали одне
одного, то Олівка б назавжди лишилася у Бодзьках.
Онуків би нам подарували.
Нам? Яке «нам»? Яке «нам»? Гляньте.
Була собі курка, курка золотопера
Cусідський півень хотів вискубати їй пір'я
Вона йому не дала Вона йому не дала
-Не дала зробити капості -Перепрошую за Галіну.
-Я вже звик до неї. -Була собі качка, трохи дивачка
Замість качура обрала індика
Вона йому не дала Вона йому не дала
-Не дала зробити капості -З мене досить чвар у родині.
Коза міркує: за що така кара Бути зі старим цапом у парі
А тебе з очей не спущу.
-Вона йому не дала Вона йому не дала -Я навіть не сумніваюся.
-Не дала зробити капості -Залишу вас удвох.
Мовить до цапа: цапе нещасний
Згинь, бо хлів смердить
Вона йому не дала Вона йому не дала
Не дала зробити капості
-А баран на те: дорогий сусіде -З мамою теж помиришся?
-Невже земля для тебе важливіша за дочку? -Вона йому не дала Вона йому не дала
Це не земля. Не дала зробити капості
-Це дім твій рідний. -Він постійно белькоче про свою жінку
-Хай йому, паскуднику, грець -Добре, я подзвоню їй, коли
вона повернеться з тих медитацій.
Вона йому не дала Вона йому не дала
Не дала зробити капості
-Вона йому не дала Вона йому не дала -Мені дуже… Дуже тебе бракувало. -Біс!
Не дала зробити капості
І я тебе люблю, бабцю.
Ох ти ж…
Ну, шваґре, з Богом.
Добре сказав.
МІЦЬ ШВАҐРІВ
Зараз… А, ідуть мегери.
Що?
-Ну? -Ну?
Так-так?
Дайте скуштувати.
-А… То… -Що там у вас вийшло.
Так.
-Ну… -То добре вигнали. Гарний самогон.
-Так, нам іще по одній. Для сміливості. -Для сміливості?
-Так. -Для куражу перед виступом.
О.
-Так. -Для куражу.
Ага.
-Мі, мі, мі. Мі, мі. Нє. -Так.
Зараз буде таке «мі, мі», що хо-хо.
Перед вами норовисті «Нарев'янки»!
У діброві на дубі Голуби туркочуть
Не зазналося насолоди А літа минають
-Не зазналося насолоди А літа минають -Що?
Маю перевірену інформацію, що то Мариля Юрась на тебе в санінспекцію
Молодії літа, молодеє життя І пишная врода
донесла.
Мариля?
-Ота Юрась? -Минули, промайнули
-Як та бистрая вода -Юрась! Юрась! То це ти санінспекцію на
мене наслала? Та вона наклепниця! Та ви подивіться на неї!
Дуже добре, дуже добре, дуже добре. Цікаво, кого ви там підкуповуєте, що вам
весь час нагорода дістається? Га? Кого?
Ох ти ж падлюко! Ох ти ж…
-Стара відьма! Відчепися! -Я тобі зараз! Я тобі зараз покажу!
Там на березі дівчина сиділа
У чорні її очі зазирав коханий
Питав, чи вона згодна І чи він їй подобається
Він не переймався
Та, можливо, він був не тим
Мама, мама, мама застерігала
Будеш сама, сама Вінки плести
-Галіно! Галіно! -Коли місяць світитиме
-От паскуда! -Твій коханий більше не прийде
Мама, мама, мама застерігала
-Будеш сама, сама Вінки плести -А-а-а-а-а! Врода як вода
Вона не чекає, а просто спливає
Олівко, куди?
Спокійно.
Мій батько… вже планує ремонт кухні, щоб ти могла… готувати на світовому рівні.
Кубо…
Я не зостанусь.
А чому?
Бо моє життя у Вроцлаві. Не хочу кидати все, над чим так… довго працювала.
Тут теж можна готувати.
А якби я намагалася відірвати тебе від твоїх трав?
То твої мрії, а це – мої.
І вибач, але я не вірю в стосунки на відстані.
Я думав, що важливий для тебе.
Важливий.
МІЦЬ ШВАҐРІВ
Ме-е-е!
Ти чому не затримуєш?
Бо так не робиться. Вона сама має вирішити.
А не можна якесь любовне зілля приготувати?
У неї імунітет.
Я сумуватиму за Бодзьками. Та хай там як, ви ж розумієте, треба повертатися додому.
Так буде краще. Ви ж розумієте мене, правда?
-Мацеку, дивись за цибулею. Дякую. -Залиш на столі.
Я вже двічі підходила.
Ммм.
-Перепрошую. -Що таке?
Підляшшя?
На кухню цю качку.
Не йде з голови, так?
Добре, я тебе підвищу.
І вільні вихідні – двічі на місяць, мм?
Не знаю, чи допоможе.
Мацеку! А ми поговоримо.
Дивись, щоб не пригоріло.
Кулінарія –… це твоє життя. Ти ж це любиш.
Люблю.
Ось. І що?
Я закохалася.
У… То мине, знаєш, скільки разів я закохувався? Мм. Кулінарія – це наша єдина
любов.
І не шкодуєш, що самотній?
Можливо.
Часом – так.
Я не хочу шкодувати.
Ну добре.
Може, зробиш перерву на обід?
Ланч-брейк.
І отак я знайшла своє місце. Своїх людей. Справжній смак життя.