Bok. Ja sam Orion.
Klinac sam poput tebe. To nam je zajedničko.
Vidio sam te da sjediš sama i pomislio da želiš društvo.
Ja bih ga htio.
Zato ti sada prilazim i...
Prolazim pokraj tebe.
Zašto, pitaš?
Sally,
bojim se.
Pitaš se čega?
Toliko toga.
U ovom slučaju
odbijanja, poniženja i da će mi se tvoji prijatelji smijati.
Ne bojim se samo tebe, Sally. I ne samo djevojčica.
Bojim se većine toga.
Imam sendvič od tune. A ti?
Bilo bi lijepo doznati.
Školski psiholog kaže da zapišem strahove.
Zato imam blok. Tako se nosim s problemima.
Kao na 14. stranici.
Bojim se da ću začepiti zahod i poplaviti školu.
Hvala Bogu!
Bojim se da ću na satu reći nešto pogrešno.
Koji je istraživač prvi morem došao do Indije?
- Ja znam! - To je nezgodno.
Gđa Spinoza pita one koji se ne jave.
Ali opasno je javiti se da me ne prozove.
Pokušavam biti nevidljiv, ali ne previše.
Odgovor je Vasco da Gama. Čest odgovor u petom razredu.
Ako me pita, mogao bih reći Gasco da Vama ili Dasco ga Vama.
Svi bi se smijali.
Gđo Spinoza, ja znam!
Da? Lisa?
Vasco da Gama.
Bravo, Lisa.
Nisam neki ljubitelj Lise.
S druge strane, nisam ljubitelj koječega.
Poput ubojitih klauna.
Karcinoma od mobitela.
Bok, bako.
Infekcije od uboda komarca. Pada s nebodera.
Da ću reći jobro dutro.
Pčela, pasa, oceana.
Krivnje za poraz momčadi.
Orione, lovi!
I bojim se svlačionica. Tko ih se normalan ne boji?
Dobro si?
A tu je
i Richie Panichi.
Vidi, vidi.
Pogledajte tko je to. Plačljivi Orion.
Bok, Richie.
Često nosiš hlače?
Bojim se da će me Richie poniziti.
Da će me udariti.
A bojim se i...
Što ako ga udarim, nabijem mu nos u mozak i umre?
To je moguće. Provjerite.
Završit ću u popravnom. Grist ću se zbog...
Pitao sam nosiš li često hlače. Ne budi bezobrazan.
Da, nosim hlače.
Često?
Kakav ti je to blokić?
„Bojim se čudovišta,
pčela, šišanja, pasa, oceana,
Richieja Panichija.”
Slavan sam! Hvala!
Nacrtao si me mrtvoga! Nitko to ne smije!
Konscifiram ti ovo zato što vrijeđa mene, Richieja Panichija.
Da nisam uplašen, rekao bih da je to moje,
da sam unio srce u to i nema mi to pravo uzeti.
Rekao bih da se kaže „konfisciram”.
Hvala, Richie.
Svejedno.
Jadniče.
Zašto sam zahvalio?
HVALA, RICHIE
Uživajte u vikendu.
Ostavite mi pristanak roditelja na stolu.
Autobus za planetarij kreće u ponedjeljak u 8 h.
Joj, ne! Nadao sam se da je zaboravila na izlet.
Bit će ludo zabavno!
Zabavno, Lisa? Jesi li ti normalna?
Izlet zvuči zastrašujuće.
Nas 30 natiskat će u autobus poput sardina i juriti cestom.
To je izazivanje nesreće.
Znam! Provjerio sam izglede.
A modeli planeta koji vise na stropu?
Koliko su dugo gore? Sto godina?
A što ako budem sjedio uz Sally i ruke nam se dotaknu?
Doživjet ću napad panike. Rugat će mi se.
Neću spoznati radost ljudskog kontakta!
Idemo. Hajde.
Orione, imaš li obrazac s pristankom?
Bojao sam se tog pitanja.
Roditelji me ne puštaju.
Znate, ne vjeruju u svemir.
Da. To je dosta složeno.
- Ovdje je. - Da?
Bok, Orione!
Baš se veselim našem izletu.
Pitala sam se želiš li da sjedimo zajedno dok smo ondje.
Da nisam tako prestravljen, rekao bih: „Naravno da želim.
Ništa nisam više htio.
Ali onda ne bih smio biti opsjednut svakom negativnom stvari koja...”
To mi je mama. Moram ići.
Vidimo se u planetariju.
Ne, ne vidimo.
Stranica 17 moga bloka. Bojim se da moji ne odu dok sam u školi.
PRODANO
Ne znam zašto.
Psiholog nema teorija.
Kaže da su moji roditelji dragi. Mislim da ima pravo.
Bok, dušo.
Bok, mama.
Kako je bilo?
Dobro.
Ispekla sam zobene kekse.
PRISTANAK ZA IZLET
Otkud to?
Tata je to našao ispod trosjeda.
Misliš, između jastuka na trosjedu.
- Da razgovaramo o tome? - I ne baš.
Idi. Bit će zabavno.
Nisam baš siguran u to.
Orione, razumijem te.
- To zna biti strašno. - U tome je stvar. Strah je dobar.
Zapravo, normalan.
Ali strah te ne smije spriječiti da živiš.
Istina. U protivnom je ne bih zaprosio.
Katkad moraš osjetiti strah i odvažiti se.
Volim roditelje.
Shvaćam što pokušavaju,
ali nikad nisam čuo gori savjet.
Čini se da je ovo kraj puta.
Joj, ne!
Ovo je grozno.
Crtić nije realističan. Materijal za reciklažu nema oči ni osobnost.
Ne ide na pustolovine.
Ne volim kad me prave budalom.
Stvarnost je mnogo složenija.
Nitko se ne može reinkarnirati.
Ni plastika ni ljudi.
Kad u stvarnosti umrete, mrtvi ste.
Prestravljuje me činjenica da je to neizbježno.
Zamišljam kakva je smrt.
Sigurno je ništavilo.
Pokušavam to zamisliti.
Ovo je crno i tiho, nije ništavilo.
Crnina i tišina nešto su.
Ništavilo je posve nezamislivo.
Orione, vrijeme za krevet!
- Ušuškan si? - Jesam.
Oprao si zube?
Lijepo spavaj, prijatelju.
Laku noć.
Čekajte!
Kratka priča za laku noć?
Za dobra, stara vremena?
Razgovarali smo o tome.
Evo jedne dobre. Savršena za počinak.
Nemamo vremena za Davida Fostera Wallacea.
Dobro.
Uvijek ćemo biti uz tebe.
Ali večeras ostani u krevetu. Mama i ja moramo spavati.
Dobro, hoću, ali...
- Hoćete li ostaviti vrata otvorena? - Dobro. Reci koliko.
Dobro. Još malo više.
Može ovako?
Zapravo, još malo.
Ovako?
Odlično! Da!
Može još samo mrvicu?
- Hvala. - Laku noć, dušo.
- Laku noć, sine. - Laku noć.
Ovo nije tako strašno.
Povlačim!
Ovo je loše! Baš loše. Ne može gore!
Od svega čega se bojim, najviše se bojim mraka.
ORION I MRAK
Joj, ne.
Stare kuće škripe.
Ne moram se brinuti.
Roditelji rade. Trebaju san.
Zašto to ne mogu shvatiti?
Ne!
Prokleta bila, tamo!
Kakve se okrutne nakaze kriju u tvom tmastom ogrtaču tmine?
Zašto me ne pustiš na miru?
Na miru!
Dobro, dosta mi te je.
Svake noći vrištiš, šiziš i tako to!
Sedam noći u tjednu, 365 noći u godini.
Neprestano!
Što si ti?
Nije li očito? U sobi je mrak. Vani je mrak.
Dobro jutro, ja sam Mrak.
Eto ga opet.
Znaš, mnogi me se boje.
Ali ti si posve druga priča.
Od djece koja se boje mraka,
ti si najglasniji, najnesnosniji i najbezobrazniji, samo da znaš.
Nije to lako.
Imaš veliku konkurenciju. Pogledaj.
- Milijuni se boje mraka. - Imaš popis?
Da, imam!
Znaš li koliko me se djece boji? Dobivam kompleks!
Ovo je tek prvi svitak.
Mrak ne postoji.
A zašto onda razgovaraš sa mnom?
Mrak je nedostatak svjetla.
A ne glupi crtani lik.
Eto ti ga na.
Ljudi me oduvijek čudno doživljavaju.
Ne slušam te. Nisi stvaran.
Itekako sam stvaran.
Snimio sam i film o sebi.
Da pružim drukčiju perspektivu.
Stalo mi je do toga.
Mrak postoji već više od 500 milijuna godina,
otkad su nastali proteini osjetljivi na svjetlost.
KRAJ REŽIJA: MRAK
GLAS WERNER HERZOG
Onda?
Grozan ti je.
Želim pokrenuti dijalog. Svi me napadaju.
Nije upao na festival, a bolji je od većine filmova.
U žiriju su elitisti.
Ma film je dobar.
Ali kratak za nekoga tko postoji 500 milijuna godina.
Jezgrovitost je dobra.
Nisam tražio da budem natprirodna pojava koje izaziva jezu i očaj.
Običan sam tip koji radi svoj posao.
Ali svi me napadaju.
Gotovo me se svi boje. Ili me mrze.
Misle da sam zao.
Ili da sam ništa.
To boli.
Oprosti, nisam htio...
Ne, u redu je.
Volim ljude. U tome je problem.
Ali vidimo se onako kako nas drugi doživljavaju.
Kad bi mi bar dali priliku.
Znam kako ti je.
I mene u školi maltretiraju.
R. Panichi, D. Jensen, H. Helstrom,
I. Pill, R. Warren.
Odselila se, ali još mi šalje prijeteća pisma.
Što je lijepo.
Da, baš obzirno.
ORION SMIJE U PLANETARIJ
Ne želim se više bojati.
To bi bilo lijepo.
Onda ne bi slušao tvoje vriskove.
Znaš što? Znam kako to srediti.
Jednu noć gledaj što radim i vidjet ćeš da nisam strašan.
Upoznat ćeš ljepotu noći, umjesto da se bojiš.
Što kažeš?
Pristaješ ili pristaješ?
Nema nikakve sumnje da ne pristajem.
Da, naravno.
No dobro. Ako želiš da te cijeli život strah sputava, samo izvoli.
Tvoj izbor.
NAJGORE MJESTO
Nosiš hlače?
Orione, lovi!
Plačljivi Orion!
Bok, Orione!
Baš se veselim izletu.
Dobro, idem!
G. Mrak?
Znao sam da hoćeš!
Daj ruku! Da bude službeno.
Vidiš? Nije strašno.
Čekaj.
Shvatila sam, tata.
Što si shvatila?
Znam što radiš.
Ništa ne radim.
Radiš! Pripovijedaš mi kako si prevladao strah od mraka
kako bih ja prevladala svoj strah.
Pa...
Neće upaliti.
Strah od mraka prilagodba je kojom se čovjek brani od noćnih lovaca.
Dobro si to istražila.
Napisala sam pjesmu.
Pjesnikinja Hipatija. Divno.
Samo jednu pjesmu.
I to se broji.
Nije baš dobra.
Sigurno jest. Da čujem.
Ne može!
Ali strah od mraka prirodan je.
Usađen nam je. Ne možemo ništa.
Dobro.
U tom ću ti slučaju poželjeti laku...
Čekaj!
Ne kažem da je priča loša i da je ne želim čuti.
Samo ti kažem da znam što radiš
i da neće upaliti.
Dobro, shvatio.
Znači, ti i Mrak odletjeli ste u noć...
Znači, Mrak i ja odletjeli smo u noć...
Totalno fora, ne?
Misliš, zastrašujuće i grozno? Da!
Pobijedit ćeš strahove, makar me to ubilo!
A besmrtan sam. Imam sve vrijeme svijeta.
Počnimo pregledom onoga što zovem „noćne vrline”.
Vidiš? Da nije mene, ne bi vidio bore na licima glumaca.
Nisi ni najmanje uvjerljiv.
Što kažeš? Zakon, zar ne?
Alergičan sam na krijesnice!
Ali nisi na zvijezde!
- Na smrt jesam! Previsoko je! - Alergičan si ti na život.
- Molim? - Ništa!
Hajde, stavi ruku u more.
Pa da mi je morski pas odgrize?
Da vidiš ljepotu oceana noću.
Znaš valjda što je zabava?
„Zabava” samo opasnost čini privlačnijom.
Pogledaj! Nema vatrometa bez mraka!
Možeš ga aktivirati bilo kad.
Da, valjda.
Ali bilo bi jadno. Ljepota je u kontrastima.
- Zatvorio si oči? - Štitim mrežnice!
Ma daj! Otvori ih!
- Neću! - Propuštaš zabavu.
Zaboravi!
- Otvori oči! - Neću!
- Time se gubi smisao! - Ne moj smisao!
To je za tvoje dobro.
Vidiš kako je sad bolje?
Mali?
Mali!
Imam te!
- Zaboga! - Malena nezgoda.
Ispao sam ti! Mogao sam umrijeti! Hoću kući.
Bez brige, vratit ću te kući.
Na koncu.
Kojem koncu?
Pogledaj, Veliki medvjed. Divan je u ovo doba.
Kad ćeš me odvesti kući?
Sjajno pitanje! Pronicljivo.
Za 24 sata.
- Vratimo se mi zvijezdama. - Za 24 sata?
Da, tako to ide s izmjenom noći i dana.
Ciklus traje 24 h. Ne mogu natrag.
Što? Zašto ne?
Bolje da krenem.
Ako želiš pješice kući iz ove divljine,
u gluho doba noći, sâm...
Čekaj! Ne mogu sâm pješice.
To je 160 kilometara!
Onda dobro. Ipak moraš sa mnom.
Stisni zube i čvrsto uhvati šešir jer ćeš se raspametiti.
- Prekrio si oči? - Odbijam odgovoriti.
Ozbiljno? Znaš li koliki bi htjeli biti na tvom mjestu?
- Nitko? - Mnogi. To je točan odgovor.
Nitko nije više mrak od mene.
Tako je to kad nema druge pojave
koja je ljudima draža od mene.
Dobro jutro svima!
Pravo je vrijeme da krenemo.
Bit će toplo i sunčano.
Uz malo vlage i svjež vjetrić sa zapada.
Na ljetnom suncu zabava je na vrhuncu.
S druge strane, kad nije?
Obožavam ovaj posao.
No dobro. Početak je bio klimav
jer si mi ispao i umalo poginuo.
Pustimo sad to. Imamo mnogo posla.
Moj je posao najključniji.
Svake noći dajem sve od sebe.
Što daješ?
Mrak.
To je najvažniji posao.
Bez mraka ostali ne mogu odraditi svoje.
Koji ostali?
Druge noćne pojave.
Čekaj, ima ih još?
GOSTIONA PUTNIK
Dižem. Igraš ili ne, Nesanico?
Razmišljam! Uvijek razmišljam. Ne mogu prestati!
Razmisli!
Vrit! Odustajem.
A ti, Tišino?
Zovem.
Zovem. Ti si na redu, Snu.
Što?
Skala u boji?
Nevjerojatno.
Dovraga!
Što? Što sam propustila?
Pobijedila si.
Divota.
Bilo mi je drago.
No krasno.
Čekaj, zašto ulazimo?
Vrijeme je za stanku.
Imamo stanku u novoj vremenskoj zoni.
Veseli smo. Zavoljet ćeš nas.
- Kako ste? - Bok, Mrak!
Dobro došao natrag!
Bili ste sjajni večeras.
- Doveo si maloga? - Mrak ga je doveo?
Kako neodgovorno!
Nevjerojatno!
Ti si lud!
Ovo baš nije ohrabrujuće.
Samo me pusti.
Orione, upoznat ću te s drugim noćnim pojavama.
To su San, Tišina, Nesanica, Neobjašnjivi Zvukovi
i najkreativnija i najpoetičnija pojava,
Slatki Snovi.
Doveo si vrištavca?
Koji se boji svega?
Opet pokušavaš uvjeriti svijet da nisi tako strašan?
Naš posao nije pomagati djeci da ti podignemo samopouzdanje.
Pronicljivo i oštro.
Znaš što sve može poći po zlu?
Što ako pošizi i uspori te, pa te stigne znaš-tko,
izbriše te, koncept tame nestane,
a svemir se trajno i nepopravljivo promijeni?
- To je moguće? - Nije baš vjerojatno.
Dobro, dosta ovih gluposti.
Oprosti, dušo, ali Mrak te nije smio dovesti.
Moraš pronaći put kući.
Idemo. Stanka je gotova.
Neki od nas imaju posla.
Stop! Ova noć sve može promijeniti!
Imam 24 h. Pomozimo malome da svlada strah od mraka
pa će prestati vrištati i ometati vas u poslu.
Dobro, neka ti bude. Samo mi ga makni s puta.
Svakako. Nema problema. Neće ti biti na putu.
Mislio si to?
Koje?
U jednoj noći riješit ćeš me svih strahova?
Noć može sve promijeniti.
- Kakva je to svjetlost? - Ništa ne vidim.
Ona koju mi pokušavaš skriti.
Ja da ti nešto skrivam? Nebuloze!
Ne tako blizu. Nisam im drag.
Ne budali. Vrlo si dražestan.
Zovu me neprijateljem. Kvarim im posao.
Da, nisu ostavili najbolji prvi dojam.
Ali oduševit će te kad ih vidiš u akciji.
Nisu uopće strašni.
Pa da.
San pazi da sva stvorenja noću spavaju.
Brine se da svi spavaju?
Da, moraš to vidjeti. Fascinantno je.
- Što? - Profesionalka je. Jastuk je čaroban.
...u usporedbi s pekačem...
Isuse! Reci mi da je to čarobni kloroform.
Da.
Čarobni.
Presladak si.
ČEKIĆ ZA SAN
Nemoj! Stani!
Mrak, molim te.
Neću da brbljavac šizi dok radim!
Imaš očajne metode!
Gušenje jastukom? Kloroform? Čekić?
Da ne spominjem klice iz pusa.
Slušaj ti, ovo radim tisućama godina.
Znam što radim, mali.
I ove su usne čiste!
Čiste.
Hvala ti na pogledu iza kulisa.
Više nikad neću moći spavati.
Dobro.
Kad već noću ne spavaš, imam pravu pojavu za tebe.
Nesanica je najbolji imitator kojeg znam.
Zvuči poput osobe kojoj ne da spavati i šaptom joj prenosi brige.
Zašto je to posao?
Baš znaš sklapati prijateljstva.
I ne baš.
Da, vidim.
A sada gledaj i uči.
Tipični Nesanica.
Zašto sam to rekao Michelle? Ispao sam glup.
Ostat ću bez posla.
Neću obaviti posao do roka!
Ova čvrsto spava.
Trebat ću tešku artiljeriju.
GLUPOSTI IZ 4. RAZREDA
Čime se bave u Delawareu?
Delanjem.
Čime se bave u Delawareu?
Delanjem.
On je kriv za besane noći?
Koji majmun!
Misliš da sam ja kriv? Nisam, kompa.
Ističem misli koje im se roje po glavi.
Nemoj me više pratiti s tim malim, Mrak. Previše osuđuje.
Ne osuđujem. Zar ne?
I idemo dalje.
Ne bismo mogli raditi da nam Tišina malo ne pomogne.
Ušutkaj toga psa!
To je naš alarm?
Done, zatvorio si nas!
Zaglušujuća tišina!
Tišina!
- Tišina! - Ušutkaj psa!
- Iznesi smeće. - Mačka je vani!
Rekli smo ti da će mali sve uništiti!
Nisam dadilja! Moram se koncentrirati na posao!
Neću da mi mali sve kvari!
Miči ga odavde da mogu raditi!
Dogovoreno.
Što je rekla? Nešto o meni?
Bit ću iskren.
Nikad je ne razumijem. Ali bila je bijesna.
Neobjašnjivi Zvukovi! Dođi!
Bok! Što ima?
Ovaj trenutak zahtjeva kvrckanje
s blagom natruhom struganja.
Što je to? Mama, tata, čujem zvukove!
O, da. Ostavljam dubok trag.
Ovo je bolesno!
- Mali, to nije stvarno. - Daj, nemoj!
Narušavaš prirodnu ravnotežu.
Možda to ne razumiješ, ali naš je posao važan.
U obranu maloga,
tvoj posao uključuje šuljanje i plašenje djece.
Ne moram vam se pravdati.
Njegova prisutnost prijetnja je svemiru kakvog poznajemo.
Ne sekiraj se. Glasno trubi, ali ne grize.
Šećer sam ostavio za kraj.
Pripremi se i čvrsto se drži!
Evo je.
Sve te boje?
Da, Snovi radi svoj posao.
Ako ne zavoliš noć kad vidiš nju na djelu, nema nade.
Kako to misliš?
Stišaj se. Čarobira.
Da vidimo što se večeras kuha u tvojoj podsvijesti, Irene.
Dobro. Tjeskoba zbog posla. Sutra je važna prezentacija.
Nisi spremna za ovo, Irene.
Moraš zadiviti svoga šefa. Može.
A tvoja kći želi udomiti mačka.
Mama, da ga zadržimo?
Imamo mnogo materijala.
A sada sve to pomiješajmo.
Samouvjereno držiš prezentaciju.
Uzmimo zavojnicu iz mehanizma za navijanje
i smanjit ćemo troškove proizvodnje za 30 %.
Svi su oduševljeni.
- Moja junakinja! - Daj mi autogram!
Irene!
Zaslužila si ovo, Irene.
„Najsposobnija zaposlenica”?
Mama!
Najbolja si mama na svijetu!
Vraški dobra prezentacija.
Sigurno će te promaknuti.
Mama, hoćemo ga zadržati?
Da, naravno!
Volimo te, Irene!
Sjajno! Baš je sjajna. Nije li sjajna?
Da, odlična je.
Rekao sam ti.
Ovo me podsjeća na moj san o prezentaciji.
Ali meni su se svi rugali.
A moja je učionica bila zubarska ordinacija.
Što... Nisam to prizvala.
- To je slučajnost, zar ne? - Da, mora biti.
Pa da. Inače, da kažem nešto kao „zlokobni krastavac”...
Bok, Irene! Vrijeme je za pregled!
Koji se to vrag događa?
Mrak?
Ne! Ne može!
Obećao si mi ga maknuti s puta.
Moram ga nadahnuti.
Nema većeg nadahnuća od tvoga posla.
Oprosti zbog krastavca.
Inače.
Dosta! Ni riječ više.
Stvoriti san osjetljiv je proces.
Sve što kažeš ili pomisliš može utjecati na san.
- Jasno? - Sve što pomislim?
- Pomislio si na nešto strašno? - Na što si pomislio?
Na klinca iz škole.
Na koga?
Richieja Panichija!
Bježite!
Konscifirani ste!
Kaže se „konfiscirani”!
Plačljivi Orion!
Je li ti ikad netko gurnuo glavu u zahod?
Ne može se ozlijediti, zar ne?
Nemoguće je biti ozlijeđen u snu.
Laknulo mi je.
- Ali ako umre, zaista će umrijeti. - Što?!
Mali, moraš otići ili će gadno završiti!
Svjestan sam toga!
Daj, Orione! Pomisli na nešto da nas izvučeš!
Hajde! Misli!
Čekaj! 14. stranica!
Začepljeni zahod poplavio školu!
Ne!
Mali!
Drži se, Orione!
Koji je to bio vrag?
Ili si iznimno poremećen, ili iznimno kreativan.
Imao si iznimne sreće.
Moglo je ispasti užasno.
Ali nije. Znaš zašto?
Pogledao si strah u oči i pokazao mu zube!
Pokušajmo opet.
Znaš što trebaš? Stavi ruku ovako...
Jesam li ja uzbuđeniji od tebe?
Ništa nisam pobijedio.
Mali, bio sam ondje. Vidio sam to.
Ne, bio sam prestravljen i borio se za život.
Istina, osjetio sam natruhe borbe za goli život.
Ali i dalje je dojmljivo!
Mrak, ne slušaš me.
Nisam pobijedio strah. I dalje sam uplašen.
Znam da griješiš i dokazat ću ti.
Sumnjam.
Da, g. Pametnjakoviću?
Poslušaj me.
Mene se više ne bojiš.
Zar ne?
Ja...
Ne bojim te se.
Vidiš?
To te ja pitam.
Moja će se kći oduševiti što smo prijatelji.
Znao sam! Zavolio si me!
Nisi li premlad da imaš kćer?
Buduća kći.
Šašav si, mali.
Čekaj.
Kad si bio malen, vidio si budućnost?
Valjda. Ne znam. Improviziram.
Je li to loše?
Nije. Ne znam.
Priča je super. I što je Svjetlo lik.
Vratit će se ili je samo gostovao?
Možda.
Kao što rekoh, improviziram.
Kako možeš sve to izmišljati?
I ti to možeš.
Ne, ne mogu.
Je li to pretjerano?
Putuješ svijetom s čarobnim noćnim pojavama.
I sad predviđaš budućnost?
- Od viška glava boli? - Što to znači?
Ono što si rekla.
Onda da.
Imaš pravo. Izbacit ću predviđanje budućnosti.
Mladi Orion više neće predviđati.
Sigurno? Fora je i duhovito.
Ne. Nema više.
Dobro.
- Gdje smo ono stali? - Letio si s Mrakom.
Tako je. Mrak i ja opet smo letjeli kroz noć.
Ali sad je bilo drukčije.
Imaš pravo. Zaista vidim svaku boru.
Poput godova na panju.
Donekle izgleda poput pojasa.
Mene podsjeća na robota koji čeka zagrljaj.
Osjećam li to plin? Nisam isključio pećnicu?
Ništa ne djeluje.
Da vidimo, koju vrpcu? Koju vrpcu?
Bok.
Što sam rekao?
Što ako je život kozmička nesreća, a moje postojanje nema smisla?
Mamice!
Dosta. Idem natrag na terapiju.
Ideš, mali. To su duboke teme.
- Što je to? - Čula sam nešto.
Znaš li koliko te plaćam? Daj, pobijedi!
Mamice!
Što je bilo, zlato?
Uplašio sam se. Mrzim mrak.
Dođite. Čujem da je čaj ovdje izvrstan.
Mrak, htio sam ti zahvaliti.
Na čemu?
Na svemu ovome.
Pokazao si mi da noć nije samo tama.
Nema na čemu.
Onaj mali...
Nemoj ga slušati. Nema pojma.
Možda ima.
Nema.
I ja sam bio takav.
Samo se boji.
Da. I ja znam kako je to kad se bojiš.
Ti? Čega se ti bojiš?
Bojim se da svi imaju pravo o meni. Da nisam dobar.
Da sam zaista strašan.
Mrak, sjećaš se kad si mi rekao da si zapravo odličan,
a nisam ti vjerovao?
Sjećam.
Sad ti vjerujem.
Joj, hvala.
Moram ti reći da si mnogo napredovao.
Nisam baš siguran.
- Na posao! - Vrijeme je za pokret.
Vrijeme je za spavanje.
Dođi, idemo. Stanka je gotova.
Orione! Ovo ti je ispalo!
Hvala, Tišino.
Nema na čemu.
Spreman, mali? Skoči gore.
Ma sigurno se šališ.
Tko je on?
To je Svjetlo. Mrakov neprijatelj.
Nekako mi je drag. Pruža mi sigurnost.
Kao da sam u toploj dekici.
Da volim takvo što.
„Pogledajte kako sjajim!”
I ja znam trikove.
Za razliku od nekih, prepuštam to mašti.
Ne trljam to svima na nos!
Mrak, zar zaista moramo svaki put o tome?
Ne znam o čemu govoriš.
Tvoj stav, kašnjenje, nesigurnost.
Kako si, mali?
Bok.
S tobom je uvijek isto.
Osjećaš se nesigurnim i projiciraš to na mene.
Donosim svjetlost i nadu, a ti donosiš ono suprotno.
To nije... Ja...
Radim više od toga.
Ozbiljno? Što?
Mnogo toga.
Rado bih ti rekao, ali sada nemam vremena.
Napokon se slažemo.
Donosim svjetlost za tri sekunde.
Ako i dalje želiš postojati, bolje da...
Zaboravi.
Ionako odlazimo! Glupane.
Ne bih ga vrijeđao. Čini se dragim.
Nije baš. Vjeruj mi.
Tata?
- Spremna za spavanje? - Ne, nisam.
Možemo u šetnju dok mi pričaš priču?
Ozbiljno?
Da budemo u noći, poput Oriona i Mraka.
Dobro, može.
Sutra nemaš školu. Hajdemo!
Idemo kroz park.
Dobro.
Znaš što?
Više mi se sviđa drugi put.
Slažem se.
BUDI SVE
STREAMAJTE U POKRETU
BUDUĆNOST SJAJI
Vratiš mi ruku?
- Naravno. Oprosti. - U redu je.
Samo da zapišem nove stihove.
Jesu li dobri?
Govore o tome kako je čudno što ne vidimo zvijezde.
Da, slažem se.
Ne moraš glumiti.
Da si htio ići ovuda.
Ne glumim. U parku je bio mrak. I meni je to strašno.
Nisi li pobijedio taj strah? Tako si rekao u priči.
Priča je složena.
Onda neka bude složena.
Roditelji vole jednostavne priče jer se u njima problemi riješe
i nema više brige.
Orion upozna Mrak. Mrak je dobar. Orion se ne boji.
I plesna točka.
Da ubacim plesnu točku?
Ako se još bojiš, neka se i Orion boji.
Pomažu samo istinite priče.
To si lijepo rekla.
Misliš?
Da.
Upotrijebimo to.
Što je?
- Umro si? - Nesanico!
Najgore mogućnosti u opisu su mi posla.
Dobro sam.
- Da, pobijedio je strah. - Itekako!
Dobro. A sad se bacimo na posao.
Tko prvi!
Dođi.
Idite vi. Ipak sam ja smrtnik.
Nema ni noćnog svjetla. Mogu se spotaknuti.
Čega se bojiš?
Ničega, ali... Zaista volim dan.
Uzmimo zvukove. Čuli ste danje zvukove? Ptice? Djecu u igri?
Zvuči prekrasno.
I jest! Mnogo toga propuštate. Danju su zvukovi i boje povezani!
Sve svijetli. Gotovo je psihodelično!
Crvena, zelena, žuta, lila.
I noću ima boja.
Ali uz vatru ih bolje vidiš.
Da, svjetlost!
Ideš! Ozbiljno?
- Nevjerojatno. - Osjećam se sigurno i toplo.
Shvaćam zašto ti tjera strah.
Nije da to trebam.
Ali ne možete zamisliti tu ljepotu ako je niste doživjeli.
Kažeš da je Mrak problem?
Da, na neki način.
Volim ga, ali problem je u njemu.
Da se razumijemo, Mrak je super. Najbolji.
Ali dok ste s njime,
ne možete uživati u divotama Svjetla...
Što je?
Vrijeme je da krenemo.
Nećeš pričekati novog prijatelja?
Mrak, znaš da mislim da si najbolji.
Nisam to shvatio iz rasprave kod kuće.
Samo smo razgovarali.
Volim sladoled, ali volim i krumpiriće.
A što sam ja?
Sladoled ili krumpirići?
Krumpirići?
- A Svjetlo je sladoled? - Da.
Što više voliš?
Zar je to važno?
Upravo tako!
Želim da svi doživite dan. I ti.
Znači, želiš da svi dožive da me nema!
Nije tako.
Super! Onda to možeš reći ostatku ekipe u dirljivom i osjećajnom govoru.
Pozdrav!
Hajde.
Rekli su mi da su moje riječi tijekom zadnje stanke
protumačene na neželjen način.
Želim naglasiti da volim noć i svog prijatelja Mraka.
Neki možda misle da propuštaju doživljaje u svijetu,
ali prisjetite se stare izreke:
„Trava je zelenija s druge strane...”
Svijeta! Jer je ondje dan! Vidimo zelenu boju!
- Nisam to htio reći. - Istina je.
Kako izgleda zelena trava?
Zašto da dnevne pojave vide boju?
- Da. - Tako je!
Polako, skrenuli smo s teme.
Mrak je mrak. Ima mnogo divnih odlika.
Na primjer?
Želim reći da sam pogriješio.
Nisam smio reći da je dan bolji od noći.
Neki kažu da niste lijepi i živopisni kao dan, ali nema veze.
Dan je živopisan zbog svojih suprotnosti, mraka i praznine.
Ako tako na to gledate, vi ste temelj dana.
Mislim da ne pomaže.
Čekaj da završim.
Da zaključim, hvala vam.
Hvala vam na nezahvalnim poslovima
koji dan čine divnim.
Dobro, odlazim.
Što? Odlaziš?
Zapravo, ostajem.
Ostat ću i čekati dan. Možda nađem posao.
Daj se saberi.
A ti mi se ne obraćaj!
Zbog tebe nas svi mrze. Tebe i tvoje paklene tmine!
- Prijatelji smo. - Baš!
Uskratio si mi pravu ljepotu života.
Daj, Neobjašnjivi Zvukovi. Znamo da nećeš otići.
Sad sam Debby. Zovite me Debby.
Debby!
No krasno.
Barem ste vi odlučili ostati.
Put pod noge, društvo!
Debby želi reći da bi nam trebalo malo svjetlosti.
Želimo da nas vide...
Ako nitko neće, onda ću ja to reći.
Želimo da nas vide i čuju.
To sam i ja govorio!
Dosta mi je! Odlazim!
I ja. Neću više živjeti u tvojoj sjeni.
Čekaj, što?
Snatrenje postoji. Zgodan novi izazov.
Bolji od noćnih mora.
Snovi, molim te...
Riješeno! Ako ona odlazi, idem i ja.
Ne zanima me počinak bez snova. To nema smisla.
Ako San ode, onda je moj posao držati ljude budnima?
To je previše posla.
I ja odlazim!
Dobro, stanka je gotova.
Ne zafrkavajte se. Moramo krenuti.
Jedva čekam vidjeti zoru.
Ne tjerajte me da idem sâm.
Moramo surađivati. Mi smo...
Prijatelji smo.
Uživao sam u vremenu koje smo proveli zajedno.
Dobro vam jutro.
Dobro jutro svima!
Netko je spomenuo Svjetlo?
Ne shvaćam što vide u njemu.
Barem jedan od nas.
Samo sam ja preostao od noći.
Ovo više nije noć.
Posve je prazna.
Nema zvukova.
Sutra neće ni tebe biti.
Zar ću dovijeka letjeti sâm?
Užasna zamisao.
Žao mi je.
Mogu ih naći sutra tijekom dana i uvjeriti...
Ne. Ne idem dalje.
Sjest ću na ovaj... Što god to bilo.
Kamen? Mislim da nije živo.
Sjedit ću ovdje i čekati dan.
Ne možeš!
Zašto ne?
- Nitko me ne voli. - Nije točno!
Gdje su onda?
Bok, Mrak.
Briši ili ću te izbrisati.
Mrak?
Hajde. Pokret!
Mrak, ne smiješ na svjetlost!
Nestat ćeš!
Spreman sam na taj rizik.
Dobro.
Upozorio sam te.
Čekaj! Nemoj!
Žao mi je, mali,
ali dan ne čeka.
Mrak! Moraš smjesta otići!
Skroz sam pogriješio.
Tko bi to rekao.
Ne, Mrak!
Mrak!
Šteta. Upozorio sam ga.
No dobro. Moram omogućiti život na Zemlji i tako to.
Vidimo se.
Dobro jutro svima!
Neka vam dan bude svijetao i divan kao vaša lica.
I što je onda bilo?
- Ne znam. - Kako ne znaš?
Ne znam. To je kraj priče.
Ostavio si maloga sebe usred...
Gdje ono?
Negdje u Europi? Ne znam.
To nije dobar kraj.
Da. Rekao sam da je priča složena.
Nemam više ideja.
Ali proživio si tu priču.
Istina. Ali ne znam kako završava.
Vidljivi obrasci među zvijezdama poznatiji su kao sazviježđa.
Gledajući drevne prikaze noćnoga neba...
Gledamo strop.
Ali iluzija je dobra. I vrlo poučna.
Noću bismo trebali vidjeti nebo.
Grad nam skriva zvijezde,
pa gledamo lažne zvijezde?
To je vrlo duboka misao, srećo.
Hvala.
Nisam ti htjela pljuvati po poslu. Planetarij je mrak.
Baš mrak. Ovdje je mrak raditi.
Hvala. Sviđa mi se.
I sviđa mi se što si rekla.
Možda znam kako priča ide dalje.
Da? Da čujem.
Ozbiljno? Sigurno?
Itekako. Reci.
Dobro. Ja se pojavim.
- Ti? - Ne sviđa ti se?
Ne, sviđa. Nastavi.
Pitala sam se bismo li bili prijatelji.
Jedva čekam doznati. Nastavi.
Ja se pojavim.
Bok.
Bok, osobo na mojoj kornjači.
Ja sam Hipatija.
Grčka astronomkinja?
Ne, samo sam nazvana po njoj.
To ima više smisla. Ja sam Orion.
Kao sazviježđe?
Da. No meni ne izgleda kao lovac, nego...
Nego kao robot koji čeka zagrljaj.
Da, čula sam to.
Znaš li gdje smo?
Negdje u Europi? Ne znam.
Tako sam daleko od kuće. Sinoć sam mnogo toga uništio.
Znam. Pratila sam tvoju priču.
- Ozbiljno? - Da.
Ljudi neće moći spavati bez noći. Izludjet će.
- Ne može tako! - Zato sam ovdje.
Znam kako vratiti sve noćne pojave.
Da? Kako?
Možda moja pjesma pomogne.
„Nedostaje mi noć, nema je više. Preostaje dan, koji sve briše.”
Ne znam. Neće pomoći.
Nastavi.
„I možda još nešto, što tiho se gura.
Iako baš svi viču: 'Hura!'
Nedostaje mi noć, toga se ne stidim.
Ionako u mraku najbolje vidim.
Svijet se danas u svjetlu guši.
Glasan je, sebičan, zao u duši.”
Klimatske promjene apokaliptičnih razmjera nastale su zbog nestanka mraka.
Nisam to tako zamišljao.
„Nitko ne sluša one koji šute.
Zovu ih šmokljanima jer ih ljute.”
Dobro.
Ovo mi počinje rušiti samopouzdanje.
„Tišina nije nedostatak zvuka,
to su glasovi koji bore se protiv muka.
Ne, nedostatak svjetla nije mrak,
već mjesto gdje sjaji zvijezda trak.
Tišina, mrak i snovi pružili su mi ruku, skrili me od svijeta koji stvara mi muku.
Nedostaje mi noć, nema je više.
Preostaje dan, koji sve briše.”
Pjesnikinja si.
Da, jesam.
Prekrasno.
Hvala.
Moramo svijetu vratiti noć.
Ali Mrak je nestao. A bez njega nema noći.
Nije nestao!
Mrak itekako živi u tvojim uspomenama.
A do tih uspomena može doći samo...
Snovi! Trebamo te.
Sve vas trebamo.
Cijelu ekipu.
Umrijet ćeš ako umreš u snu.
- Nesanico! - Samo radim svoj posao.
Nije pametno sudbinu svijeta
povjeriti 11-godišnjaku punom tjeskobe.
Bez brige. Bit ću uz tebe.
Idem!
Snu, ti si na redu.
Bez brige. Mogu ja to.
Dobro, vrijeme je
za ovcu!
Bravo, Snu.
Spremna?
Slatko sanjaj, Orione.
Moramo ići duboko.
U tamne predjele njegova uma.
Razgovor sa Sally.
Javni nastup.
Ubojiti klaunovi.
Valovi mobitela.
Ugrizi komaraca.
Pad s nebodera.
Da, evo ga!
Noć kad si upoznao Mrak.
U svojoj si sobi.
Čuješ muklu tutnjavu iz najmračnijeg kuta sobe.
Pojavljuje se zlokobni lik,
kao da se izvlači iz tame sobe.
Mrak!
Orione! Vratio si se po mene!
Naravno! Prijatelj si mi!
- Bojao sam se da sam te izgubio. - Nisi. Ovdje sam.
Mrak!
O, ne!
Mrak!
Orione!
Što je to?
Zašto se pojavljuje?
To je u tvojoj glavi. Samo ti to možeš zaustaviti.
Moraš ući i izvući ga.
Ne mogu. Što će se dogoditi?
Ne znam, ali to je smisao svega.
O čemu to govoriš?
Želimo znati kraj kako sredina ne bi bila strašna.
Ali strah je dio života.
Mislim da moraš osjetiti strah.
I ipak uskočiti.
Sretno, Orione.
Hvala, Hipatija.
Drži se, Mrak!
Stižem!
Orione, ovamo!
Orione!
Mrak!
Izvucimo te.
Neće izdržati!
Ne! Držite se!
Moramo ga probuditi.
Ako ne učinimo nešto, obojica će...
Biti rastrgani i poginuti?
Maknite se. Ja ću to.
Usisat će nas!
Što sada?
Ne znam.
Ali nepoznato se ne čini toliko strašnim dok si uz mene.
Razumijem te.
Bilo mi je drago poznavati te.
I meni tebe.
Orione! Probudi se! Kasniš u školu!
San sprječava rast!
Daj, probudi se! Zašto neće?
Nikad nisam nikoga tako duboko uspavala.
Probudi se! Vrijeme je za buđenje!
Probudi se!
Probudi se, Orione! Hajde!
- Daj, probudi se! - Probudi se, Orione!
Orione, ako se ne probudiš, propustit ćeš izlet.
Propustit ćeš izlet.
Sally!
Mrak, izvukli smo se.
Svaka čast, mali.
To! Evo ga! Drago mi je što si se vratio, stari.
Bok, Orione. Noć s tobom bila je kao iz snova.
Zaista jest.
Bok, Hipatija. Divim se tvojem radu.
A ja tvojem.
A ja i tvojem.
Najbolji si, Mrak.
Da, slažem se.
- Hvala na svemu, Mrak. - Tako je!
Ovdje se rastajemo.
Vidimo se sutra navečer.
Da, vidjet ćeš mrak.
Neću izgledati baš ovako, ali vidjet ćeš me na nove načine.
Još bolje.
Da, sad to shvaćam.
I cijenim to.
Hvala ti.
Ne, hvala tebi, Orione.
- Na čemu? - Što vidiš pravoga mene.
Vidimo se onako kako nas drugi doživljavaju.
Onda? Ideš sutra na izlet?
Idem.
Napet si?
Prestravljen.
Ali ipak idem.
Bravo, mali.
Bit ćeš ti dobro.
Bilo mi je drago, malena.
I meni, Mrak.
Imaš dobrog oca.
Znam.
Čekaj, što?
- Ne shvaćam. - Došla sam pomoći.
- Iz budućnosti? - Da.
- Jesam li dobro? - Da, jesi.
Ne moram se toliko brinuti?
Mislim da ne moraš.
Tako su mladi.
Da? Meni izgledaju prastaro.
Što?
Rekli smo da nas nećeš noću provjeravati.
Jesmo, ali sutra je. Prespavali ste dan.
Što? Isuse, imaš pravo.
Ozbiljno? Baš smo zaspali.
Bili ste umorni.
Pustio sam vas, da predahnete.
Tko je to?
Dijete iz mog...
Mog djetinjstva.
Drago mi je.
Bok.
- A tko si ti? - Hipatija.
Lijepo.
Možete li odbaciti Hipatiju kući?
Gdje živiš, zlato?
- Na Manhattanu. - Kako si došla? Tvoji znaju gdje si?
- Recimo. - Ne mogu doći?
Pa da! Nazvat ćemo njih.
- Što ćemo? - Ne znam.
Rodit ćeš se tek za 20 godina!
Da, znam.
- Kako si došla ovamo? - Jednostavno jesam.
- Ponovi to. - Dobro.
- Što je? - Ne znam. Ne radi!
Užas! Moji te mogu usvojiti.
- Što? Ne! A mama? - Bila si joj draga.
Ne tvoja, moja mama! Tvoja supruga!
Pa da.
- Imam suprugu? - Moju majku!
Znam to.
Ovo je katastrofa.
Tko si ti?
Tycho. Došao sam pomoći.
Na tratini je moj vremeplov. Odvest ću te kući.
Ozbiljno?
Idemo. Povratak je oslobodio međudimenzijska čudovišta.
Moramo ih zaustaviti da ne unište povijest!
Vidimo se za 20 g.
Kad ti kažem, odjuri prema kapsuli.
Može!
Sada!
To!
Čvrsto se drži!
Što...
Tata!
Hipatija!
Bok, Tycho. Dugo se nismo vidjeli. Još si isti.
Ti nisi. Ostario si.
Istina, malo jesam odrastao.
Moram ići.
Hvala ti na pomoći.
Nema na čemu.
I onda sam se vremeplovom vratio ovamo,
ubio čudovišta i legao u krevet.
Baš lijep kraj.
- Da? - Svakako.
Hvala ti na pomoći. Zapela sam.
Spava ti se?
Da.
Laku noć, zlato.
Laku noć, mama.
Da zatvorim vrata?
Večeras smiješ.
Dobro. Lijepo spavaj.
Bok, tata.
Spava?
Tek što nije.
- Je li osmislio kraj? - Jest.
Vremeplov.
To je dobro.
Vremeplov!
Dobra zamisao.
Slažem se.
Ideš spavati?
Ujutro se vraćam u grad.
Pa bih htio još malo uživati u noći.
Dobro, tata. Idem u krpe.
Laku noć.
Laku noć, mama.
Laku noć, Hipatija.
Smijem li ti se pridružiti?
Dapače.
ORION I MRAK
PREMA KNJIZI EMME YARLETT
U SPOMEN NA MEGHAN NOYES I NOELLE MCCOWN
Prijevod titlova: Davor Fröbe