Hei, jeg heter Orion.
Jeg er et barn, akkurat som deg.
Jeg så at du satt alene
og tenkte at du ville ha selskap.
Det ville jeg hatt. Derfor går jeg bort til deg nå, og...
går rett forbi deg.
Hvorfor, spør du?
Fordi, Sally, jeg er redd.
Redd for hva? Så mye.
Men i dette tilfellet, avvisning, ydmykelse,
at du sier noe til vennene dine, og de ler av meg.
Jeg er ikke bare redd for deg.
Og ikke bare jenter heller.
Det er det meste, egentlig.
Det er tunfisk. Hva spiser du? Det hadde vært fint å vite.
Rådgiveren ville jeg skulle dokumentere frykten.
Derfor tegner jeg. Sånn takler jeg frykten.
DUMME ORD
Som side 14, for eksempel. Frykten for å tette doen...
TETT DO!
...som oversvømmer hele skolen.
Takk og lov.
Jeg er også redd for å si noe feil i klassen.
Vet dere hvilken utforsker som først dro til India?
- Jeg! - En vanskelig situasjon.
Frøken Spinoza velger barn som ikke har hånden oppe.
Men å ta opp hånda, er farlig.
Derfor prøver jeg å se usynlig ut, men ikke for mye.
Det er Vasco da Gama.
Det er svaret på mange spørsmål,
men jeg er redd for at jeg sier "Gasco da Vama"
eller "Dasco ga Vama". Da hadde alle ledd av meg.
- Frøken Spinoza, jeg vet det! - Ja? Lisa?
- Vasco de Gama. - Bra, Lisa.
Jeg liker ikke Lisa.
Men det er mange ting jeg ikke liker.
Spesielt morderiske avløpsklovner. Telefonbølger som gir kreft.
Hei, besta.
Betente myggbitt. Falle av en skyskraper.
- Å si "god morgen". -"Gom dorgen."
Bier, hunder, havet.
- At laget mitt taper på grunn av meg. - Ta imot, Orion!
HJEMME 32 BORTE 33
Og så er jeg redd for garderoben. For A: Hvem er ikke det?
Går det bra?
Og B... Richie Panici.
Vel, vel, vel... Se hvem det er. Sippe-Orion!
Hei, Richie.
Går du mye med bukser?
Jeg er redd for å bli ydmyket av Richie Panici.
Redd for å bli slått av ham.
Jeg er også redd for... Hva om jeg slår tilbake?
Og så går nesen inn i hjernen, og så dør han.
Det kan faktisk skje. Søk det opp.
Da havner jeg i ungdomsfengsel og må leve med skylden...
Hei! Jeg spurte om du går mye med bukser. Ikke vær frekk.
Jo, jeg går med bukser.
Mye?
Hva står det i boken din?
"Jeg er redd for monstre, bier, frisøren, hunder,
havet, Richie Panici..." Jøss, jeg er berømt! Takk!
Vent... Du har tegnet meg død! Ingen får gjøre det!
Jeg "konsifiskerer" denne på grunnlag av frekkhet mot meg,
Richie Panici.
Om jeg ikke var så redd, hadde jeg sagt at den var min.
Jeg har lagt hjerte og sjel i den. Du kan ikke ta den.
Jeg hadde også sagt at det heter å "konfiskere".
Takk, Richie.
Hva?
Samme det.
Jeg vet ikke hvorfor jeg sa takk.
TAKK, RICHIE.
DIVISJON
Ha en fin helg.
Husk å legge tillatelseslappene på kateteret.
Bussen til planetariet drar på mandag kl. 9.00.
Å, nei. Jeg håpet at frøken hadde glemt klasseturen.
Dette blir så gøy!
Høres det gøy ut, Lisa?
Er du gal? Klasseturen høres helt forferdelig ut.
Vi pakkes som sild i en rusten skolebuss
med 30 andre barn i full fart? Det vil ende i trafikkulykke.
Jeg har sett på dødsstatistikken.
Og alle planetene som henger fra taket?
Hvor lenge har de hengt der? Hundre år?
Tenk hvis jeg må sitte ved siden av Sally, og hendene våre møtes? Da får jeg panikk.
Da blir jeg en vits på skolen
og får aldri oppleve gleden ved menneskelig kontakt.
- Orion, har du tillatelseslappen din? - Jeg var redd hun ville si det.
Foreldrene mine lar meg ikke dra.
De tror ikke på verdensrommet.
Det er en hel greie.
SKILPADDESNAKK! KOM UT AV SKALLET!
Hun er her borte.
Hei, Orion.
Jeg gleder meg til klasseturen.
Vil du kanskje sitte med meg mens vi er der?
Hvis jeg ikke var redd, hadde jeg sagt, "Ja, Sally.
Jeg vil være med deg. Jeg har aldri villet noe mer enn det,
men da må jeg slutte å tenke på alle negative ting som muligens..."
Det er mamma. Jeg må gå.
Vi ses på planetariet, Orion!
Nei, det gjør vi ikke.
Side 17 i boken min.
At foreldrene mine flytter mens jeg er på skolen.
SOLGT
Jeg vet ikke hvorfor jeg er redd. Rådgiveren vet heller ikke.
Han sier at foreldrene mine virker greie.
Jeg tror at han har rett.
Hei, kjære!
- Hei, mor. - Hvordan gikk det på skolen?
- Bra. - Jeg har laget havrekjeks.
TILATELSESLAPP
Hvordan havnet den der?
Faren din fant den under sofaen.
Mener du ikke mellom sofaputene?
- Vil du snakke om det? - Ikke egentlig.
Du burde dra. Det blir gøy.
Det vet jeg ikke...
Orion, jeg forstår. Det kan være skremmende.
Men det er helt greit å være nervøs. Det er helt normalt.
Trikset er å ikke la frykten stoppe deg fra å leve livet ditt.
Det er sant. Ellers hadde jeg aldri fridd.
Noen ganger må du føle på frykten, men likevel gjøre det.
Jeg elsker foreldrene mine, og jeg setter pris på det, men...
det er det verste rådet jeg har hørt.
Dette er slutten, dere.
Å, nei. Dette er forferdelig.
Tegneserien er urealistisk.
Resirkulerbare ting har ikke øyne eller personlighet.
De drar ikke på eventyr. Jeg liker ikke at det er nedlatende.
Det virkelige livet er mer komplisert.
- Og gjenfødelse er ønsketenkning. - Jøss!
For plastbeholdere og mennesker. Hvis du dør, så dør du.
Det er skremmende at det ikke kan unngås.
NIHILISME OG EKSISTENSIALISME
Jeg prøver å se for meg døden. Det er nok som ingenting.
Jeg prøver å forestille meg det. Dette er mørkt og stille, ikke ingenting.
Mørke og stillhet er noe. Ingenting kan kanskje ikke forestilles.
Orion! Sengetid.
- Er du komfortabel? - Ja.
- Har du pusset tennene? - Ja.
Greit, kompis. Sov godt.
God natt, Orion.
Vent!
Hva med en rask nattahistorie?
For gamle dagers skyld.
Orion, vi har snakket om dette.
Denne er god. God og tung.
Vi har nok ikke tid til Foster Wallace i kveld.
Ok.
Vi stiller alltid opp for deg, Orion.
Men kan du sove i din egen seng? Mamma og jeg trenger å sove.
Ok, det skal jeg. Men...
kan dere i det minste la døren stå åpen?
Greit, kompis. Si stopp.
Ok. Litt til?
- Sånn? - Litt til.
- Sånn? - Flott! Ja!
Eller, kanskje litt til?
- Takk. - God natt, vennen.
- God natt, sønn. - Natta, mamma. Natta, pappa.
Dette er ikke så ille.
Jeg tar det tilbake!
Dette er skikkelig ille! Det er det verste!
På grunn av alle tingene jeg er redd for, er jeg mest redd for mørket.
ORION OG MØRKET
Å, nei.
Det er et gammelt hus. De knirker.
Ikke vær redd.
Foreldrene mine skal på jobb. De må sove. Kan jeg ikke tenke på deres behov?
Nei, nei, nei!
Jeg forbanner deg, mørket!
Hvilke grusomheter skjuler seg i din sorte kappe av... mørke?
Hvorfor kan du ikke la meg være alene? Alene... Alene...
Det holder! Jeg har fått nok av deg!
Du skriker og bærer deg hver eneste natt!
Hele uken, hele året rundt.
Det stopper aldri!
- Hva er du? - Er det ikke åpenbart?
Rommet er mørkt. Det er mørkt ute. Hallo? Jeg er Mørket. Ta-da!
Der er det.
Det er mange som er redd for meg.
Men du tar det til nye høyder.
Av alle som er livredde mørket, er du den mest høylytte, motbydelige
og den som sårer mest. Og det er ikke bare bare.
Du har ganske god konkurranse. Se her.
MØRKREDDE FOLK:
Millioner av mennesker er mørkredde.
- Har du en liste? - Ja.
Vet du hvor mange barn som er redde for meg? Jeg får komplekser.
- Dette er bare første volum også. - Mørket finnes ikke!
Så hvorfor snakker du med meg, da?
Du vet hva jeg mener. Mørket er lysets fravær.
Ikke en dum tegneseriefigur.
Ikke igjen...
Dere mennesker har alltid funnet på rare ting om meg.
Jeg hører ikke på deg. Hvorfor? Fordi du ikke finnes!
Jeg finnes absolutt. Se her. Jeg har til og med laget film.
For å gi et nytt perspektiv på mørket.
Det er et hobbyprosjekt.
MØT MØRKET
Mørket har eksistert i over fem hundre millioner år,
siden livet på jorden utviklet lyssensitive proteiner.
REGISSERT AV MØRKET
FORTALT AV WERNER HERZOG
Så? Du likte den ikke.
Jeg prøvde bare å gi deg en tankevekker.
Alle er imot meg. Sundance avviste meg.
Og den er mye bedre enn halvparten av filmene.
Typisk nepotisme.
Vel, den er god. Den er litt kort
for noen som har levd over fem hundre millioner år.
Men kort er bra.
Jeg ville ikke være et overnaturlig vesen som skaper frykt og fortvilelse.
Jeg er en vanlig fyr som prøver å gjøre jobben min.
Men folk mobber meg.
Nesten alle er redde for meg.
Eller hater meg. Eller tror at jeg er ond.
Noen tror at jeg er ingenting. Det sårer en.
Jeg beklager. Jeg mente ikke...
Det går bra.
Jeg liker mennesker. Det er problemet.
Men ofte så ser du deg selv gjennom andres øyne.
Jeg skulle ønske folk ga meg en sjanse.
Jeg vet hvordan du har det. Mange på skolen mobber meg også.
MOBBELISTE
Richie, Davis, Howard,
Isaac, Rebecca.
Hun flyttet, men hun sender fremdeles truende brev på bursdagen min.
Det er vel hyggelig.
Ja. Omtenksomt.
TILLATELSE KLASSETUR
Jeg vil ikke være redd lenger.
Ja, det hadde vært fint.
Mulig jeg hadde sluppet å høre deg skrike hver kveld.
Jeg tror jeg vet hvordan vi fikser det.
Bli med meg på jobb en natt,
så får du endelig se at jeg ikke er skummel.
Da lærer du å sette pris på natten i stedet for å være så redd.
Hva sier du?
- Er du med eller er du med? - Jeg...
er definitivt ikke med.
Selvsagt ikke. Greit.
Hvis du vil være livredd resten av livet,
så vær så god. Men det er ditt valg.
DET VERSTE STEDET
- Går du ikke med bukser? - Ta imot, Orion!
Sippe-Orion!
Hei, Orion.
Jeg gleder meg til klasseturen.
Ok, jeg blir med!
Herr Mørk?
Jeg visste at du ville bli med!
La oss ta hverandre i hånden.
Ser du? Det er ingenting å være redd for.
Vent litt.
Jeg vet hva du gjør, pappa.
- Hva mener du? - Ved å fortelle denne historien.
- Jeg gjør da ingenting. - Jo, det gjør du.
Du forteller om at du overvant frykten over mørket
for å hjelpe meg til å overvinne frykten.
- Vel, jeg... - Det funker ikke.
Frykten er en evolusjonær tilpasning
som ble utviklet for å beskytte oss fra rovdyr om natten.
Jøss, du har lest deg opp.
Jeg har skrevet et dikt om det.
"Poeten Hypatia". Jeg elsker det!
Det er bare ett dikt.
Jeg tror at det teller.
Det er ikke så bra.
- Det er det nok. Får jeg høre? - Nei!
Jeg sier bare at det er naturlig å være mørkredd.
Det ligger i oss, så vi kan ikke gjøre noe med det.
Vel, i så fall sier jeg godnatt og...
Vent!
Jeg sier ikke at det ikke er en god historie.
Jeg vil bare si at jeg vet hva du prøver på,
og det kommer ikke til å gå.
Ok, jeg skjønner.
Så, du og Mørket fløy inn i natten...
Så, jeg og Mørket fløy inn i natten...
Det er ganske kult, ikke sant?
Hvis "ganske" og "kult" betyr "fryktelig" og "forferdelig"!
Jeg skal få deg til å overvinne frykten om så jeg dør.
Og jeg er udødelig, så jeg har all verdens tid.
Vi kan starte med en rundtur av det jeg liker å kalle
"nattens dyder".
Ser du?
Uten meg hadde du ikke sett alle rynkene til skuespillerne.
Du er en dårlig selger.
Det er ganske kult, eller hva?
Jeg er allergisk mot ildfluer.
Du er ikke allergisk mot stjerner, vel?
Men jeg er allergisk mot å dø. Vi flyr altfor høyt!
Allergisk mot å leve.
- Hva? - Ingenting.
Kom igjen. Stikk hånden din i vannet.
Så en hai kan bite den av? Er du gal?
Nei, slik at du kan se hvor vakkert havet er om natten.
Har du hørt om ordet "moro"?
Bare et ord folk fant på for å gjøre fare mer appellerende.
Se på det! Ingen fyrverkeri uten mørket!
Du kan avfyre dem når som helst.
Ja, men det hadde vært ganske teit. Skjønnheten er i kontrastene.
- Hvorfor lukker du øynene? - Jeg beskytter netthinnene!
- Kom igjen, åpne dem! - Nei!
Du går glipp av all moroa!
Absolutt ikke!
- Åpne øynene! - Aldri!
Men det er jo hele poenget!
- Ikke mitt poeng! - Det er for ditt eget beste.
Ser du hvor mye bedre det er?
Kompis? Kompis!
Har deg!
- Herlighet! Herlighet! - Det var et uhell.
Du mistet meg! Jeg kunne ha dødd! Jeg vil dra hjem!
Ikke vær redd. Jeg skal fly deg hjem.
- Etter hvert. - Etter hvert? Når?
Se! Du kan se Karlsvognen!
Den er virkelig vakker på denne tiden.
Når skal du fly meg hjem?
Godt spørsmål. Veldig hardtslående.
Om 24 timer.
- Uansett, tilbake til stjernene. - Om 24 timer?
Ja, det er slik døgnet fungerer.
24-timers syklus. Jeg kan ikke dra tilbake.
- Hva? Hvorfor ikke? - Jeg må komme meg videre.
Men hvis du vil gå hjem fra ødemarken
- midt på natten, helt alene... - Vent!
Jeg kan ikke gå hjem alene! Det er altfor langt!
Greit.
Da må du bli med meg likevel.
Spenn deg fast og hold på hatten, for nå kommer du til å bli imponert.
Dekker du for øynene igjen?
- Ingen kommentar. - Virkelig?
Vet du hvor mange som hadde elsket dette?
- Null? - Mange!
Svaret er mange!
Jeg er det kuleste vesenet i verden!
Det er det du er når det ikke er noe annet vesen
som har eksistert som folk liker bedre enn deg.
God morgen, alle sammen.
Akkurat i tide, og alle blir like blide.
Det blir 24 grader og sol.
Lav luftfuktighet og en kald bris fra vest.
Nå skal vi kose oss i solen.
Når gjør vi ikke det?
Jeg elsker denne jobben.
Ok, så vi havnet på feil fot
med den "mistet deg slik at du nesten døde"-greia.
Vi kan ikke tenke på det, for vi har mye å gjøre.
Jobben min er den mest grunnleggende.
Jeg dukker opp hver natt og gir alt.
- Gir hva da? - Mørket.
Og det er den viktigste jobben også,
for uten mørket, kan ikke de andre gjøre sitt.
"De andre"?
De andre nattvesenene.
Finnes det flere?
CAFÉ
Jeg høyner. Ut eller inn, Insomnia?
Jeg tenker, som alltid. Det vet du.
Jeg klarer ikke å stoppe hjernen min. Tenke, tenke, tenke!
Søren. Jeg er ute. Hva med deg, Stille?
- Syner. - Syner.
Din tur, Søvn.
Hva?
Royal flush? Utrolig.
Pokker også!
Hva skjedde? Hva gikk jeg glipp av?
Du vant.
Flott. Hyggelig å gjøre forretninger med dere.
Flott.
Vent, hvorfor går vi inn der?
Det er pausetid, kompis.
De andre vesenene og jeg tar pause i hver tidssone.
Vi er gøyale, du vil elske oss.
- Hei, gjengen! - Hei, Mørket!
Velkommen tilbake! Hva?
Godt jobbet i natt, dere.
- Tok du med deg gutten? - Mørket tok med gutten!
Så uansvarlig!
Det er uholdbart!
Er du gal?
Dette er det motsatte av oppmuntrende.
Jeg takler dette.
Orion, la meg introdusere deg for de andre nattvesenene.
Der er Søvn, Stille, Insomnia, Uforklarlige Lyder
og selvsagt, den mest kreative og poetiske av alle, Søte Drømmer.
Tok du med skriker'n?
Gutten som er redd for alt!
Prøver du å overbevise verden om at du ikke er så ille?
Å hjelpe tilfeldige barn for å bedre selvtilliten
er ikke en del av jobben din!
Det var sant, men slemt.
Aner du hvor mye som kan gå galt?
Hva hvis han sinker deg,
og den du vet tar deg igjen, og du blir utslettet,
og mørkets konsept slutter å eksistere,
og hele universet blir permanent og uopprettelig endret?
- Kan det skje? - Usannsynlig.
Greit, nå holder det.
Beklager, kjære, men Mørket skulle aldri ha tatt deg med.
Du må finne din egen vei hjem. Ok?
Kom igjen, alle sammen. Pausen er over!
Noen av oss har en jobb å gjøre.
Vent!
Én natt kan endre alt!
Jeg har 24 timer med ham.
Om vi hjelper ham å overkomme frykten og stopper skrikingen,
så vil forstyrrelsen av jobben deres forsvinne.
Greit.
Sørg for at han ikke kommer i veien.
Absolutt. Ingen problem. Han havner ikke i veien.
- Mente du det? - Hva?
Tror du at du kan fikse alt jeg er redd for på én natt?
Én natt kan endre alt.
- Hva er det lyset? - Hvilket lys? Jeg ser ikke noe lys.
Det bak deg som du prøver å skjule.
Meg? Skjuler? Det er galskap.
Ikke så nært! De liker meg ikke.
Hva? Det er tåpelig. Du er lett å like.
De kalte meg sin største fiende og at jeg ødelegger.
Ja, de ga ikke et godt førsteinntrykk.
Men bare vent til du ser dem jobbe.
Det er skikkelig inspirerende. Og ikke skummelt i det hele tatt.
Søvn sørger for at alle verdens skapninger sovner om natten.
Får hun alle til å sovne der nede?
Ja! Du må se det, det er så fascinerende.
- Hva? - Slapp av. Hun er profesjonell.
Puten er magisk.
...og sammenlign dem med vår stekte quinoa.
Jeg elsker quinoa. Ja!
Herlighet. Jeg håper det er magisk kloroform.
Ja... Magisk.
...rastløse skapninger vandrer mer enn 5000 km...
Jøss, du er så søt.
SØVNHAMMER
Stopp! Nei! Stopp!
Mørket! Vær så snill? Han kan ikke rope og skrike
- mens jeg prøver å jobbe! - Det du gjør er ikke greit!
Kvele noen med en pute? Kloroform? En hammer?
Og hva med hygiene når du kysser dem?
Jeg har hatt denne jobben i tusenvis av år.
Jeg tror at jeg vet hva jeg gjør, gutt.
Og disse leppene er rene!
Rene.
Takk for at vi fikk se deg jobbe!
Jeg kan aldri sove igjen.
Vel...
Hvis du skal holde deg våken, vet jeg om det rette vesenet.
Insomnia er den beste impresjonisten jeg har møtt.
Han høres ut som personen han holder våken
og så hvisker han bekymringsfulle ting i ørene deres.
Hvorfor er det en jobb?
Jøss, du er så god til å få nye venner, du.
- Ikke egentlig. - Ja, det er åpenbart.
Se og lær.
Klassisk Insomnia.
Hvorfor sa jeg det til Michelle? Hun vil tro jeg er dum.
Jeg kommer til å få sparken.
Jeg når aldri tidsfristen!
Hun sover ganske tungt.
Her må jeg slå på stortrommen.
DUMME TING JEG SA I 4. KLASSE
- Hva er hovedstaden i Delaware? - Hovedbokstaven i Delaware er D.
Er alle søvnløse netter på grunn av ham? For en...
Stopp en hal. Tror du at jeg gjør det mot deg?
Jeg er bare en megafon for de tusen tankene dine.
Ikke følg etter meg med gutten lenger, Mørket.
Han er veldig dømmende.
Jeg er ikke dømmende... Er jeg?
Nå drar vi.
Ingen av oss kunne jobbet uten litt hjelp av Stille.
Det er for stille!
- Stille... Stille... Stille... - Vær stille!
Vi sa gutten kom til å ødelegge alt, og det gjør han!
Jeg er ikke en barnevakt.
Jeg må konsentrere meg om jobben min
og kan ikke la denne gutten ødelegge alt!
Få ham vekk, så jeg kan fortsette å gjøre jobben min!
Ok, skjønner.
Hva sa hun? Var det om meg?
For å være helt ærlig...
så aner jeg ikke hva hun sier. Men hun så ganske sint ut.
Uforklarlige Lyder! Kom igjen, denne veien.
Hei, hva skjer?
Jeg tror at det skulle passe med en knuselyd
med et bitte lite hint av skraping.
Hva var det? Mamma, pappa! Jeg hører lyder!
Ja, jeg gjør virkelig inntrykk.
Dette er forferdelig!
- Det går bra, gutt. Det er ikke ekte... - Ikke!
Du forstyrrer naturens naturlige balanse.
Du forstår det nok ikke, men vi har viktige jobber å gjøre!
Til guttens forsvar,
involverer jobben din å luske rundt og skremme barn.
Jeg trenger ikke å forklare meg selv.
Hans tilstedeværelse truer med å ødelegge
universet slik vi kjenner det!
Ikke ta det personlig. Hun høres verre ut enn hun er.
Og jeg har spart det beste til slutt.
Gjør deg klar og hold fast!
Der er hun.
Mener du alle de fargene?
Ja, det er Drøm som gjør greia si.
Om hennes arbeid ikke lar deg sette pris på nattens skjønnhet,
- så vil ingenting gjøre det. - Hennes arbeid?
Du! Vær stille. Hun skaper magi.
Greit, hva skjuler seg i underbevisstheten din i natt, Irene?
Greit, mye angst angående jobben. En stor presentasjon i morgen.
Jeg vet ikke om du er klar, Irene.
Du må imponere sjefen. Greit.
Og datteren din fant en katt som hun vil adoptere.
Mamma, kan vi beholde ham?
Bra innhold i kveld. La oss gå igjennom det.
MÅNEDENS ANSATTE
Du presenterer selvsikkert.
Hvis vi bruker spolen på slyngemekanismen igjen,
kan vi redusere produksjonskostnader med 30 %!
Alle elsker det.
Irene! Irene!
Du fortjener denne, Irene.
Verdens mest kompetente ansatte?
Mamma!
Du er verdens beste mamma!
Det var en fantastisk presentasjon.
Jeg tror at du blir forfremmet snart.
Mamma, kan vi beholde ham?
Ja, selvsagt kan vi det!
Vi elsker deg, Irene!
Utrolig, hun er utrolig. Du er imponert, sant?
- Hun er ganske fantastisk. - Det var det jeg sa.
Dette minner meg om en drøm da jeg skulle presentere noe i klassen.
Men de buet meg.
Og det rareste var at klasserommet var et tannlegekontor.
Hva i... Jeg skapte ikke det.
- Det er en tilfeldighet, vel? - Det må det være.
Ja, for om jeg sa noe tilfeldig,
som "ond agurk"...
Hei, Irene. Det er tid for årskontrollen!
Hva i alle dager foregår?
Mørket?
Nei! Du lovet å holde ham unna meg!
Jeg må inspirere ham, og ditt arbeid er det mest inspirerende
- i hele natten. - Unnskyld for agurken.
Vanligvis.
Stopp! Ikke si ett ord til.
Å skape en drøm er en veldig delikat kunst.
Det betyr at alt du sier eller tenker, kan påvirke drømmen.
- Skjønner? - Alt jeg tenker?
Du tenkte på noe skummelt.
- Hva? Hva tenkte du på nå? - Bare en gutt i klassen.
Hvem?
Richie Panici.
Løp!
Du har blitt "konsifikert".
Det heter "konfiskert"!
Sippe-Orion!
Sippe-Orion! Sippe-Orion!
Har du noen gang blitt dunket i do, Orion?
Han kan ikke bli skadet, vel?
Nei, det er umulig å skade seg i en drøm.
- For en lettelse. - Med mindre han dør, selvsagt.
- Da dør han i virkeligheten også. - Hva?
Gutt, du må komme deg ut herfra, ellers vil det gå galt!
Jeg er klar over det!
Hva?
Kom igjen, Orion! Tenk på noe som får oss bort herfra!
Kom igjen! Tenk, tenk.
Vent! Side 14 i skisseboken.
Å tette doen og oversvømme hele skolen.
Hva?
Nei!
Gutt!
Hold fast, Orion!
Hva i alle dager var det?
Du er enten skikkelig forstyrret eller ekstremt kreativ.
Du er ekstremt heldig.
Det kunne ha blitt en katastrofe.
Men det ble ikke det. Vet du hvorfor?
Fordi du så frykten i øynene og viste hvem som var sjef!
La oss prøve igjen.
Du holder bare hånden opp slik, og vi...
Er det bare meg, eller er jeg mer oppspilt enn du er?
Jeg har ikke overvunnet noe.
Gutt, jeg var der. Jeg så det med mine egne øyne.
Du så bare at jeg var livredd og prøvde å ikke dø.
Nå som du sier det,
hadde det en slags dødelig desperasjon rundt det.
Men det var ikke mindre imponerende!
Mørke, du hører ikke etter.
Jeg har ikke overvunnet noe. Jeg er like redd som før.
Jeg vet at du tar feil, og jeg kan bevise det.
- Det tviler jeg sterkt på. - Jaså, smart'n?
Tenk på dette.
Du er ikke lenger redd for meg.
Er du?
Jeg er ikke redd for deg.
Ser du? Det er det jeg snakker om.
Datteren min vil elske at vi blir venner.
Jeg visste du begynte å like meg.
Men er ikke du for ung til å ha barn?
Min fremtidige datter.
Du er merkelig, gutt.
Vent.
Sier du at du kunne se inn i fremtiden da du var barn?
Jeg tror det. Jeg vet ikke. Jeg improviserer her.
- Er det en dårlig idé? - Nei. Jeg vet ikke.
Historien er god. Jeg liker at du lot Lys være med i den også.
Kommer han tilbake, eller var han bare gjest?
Muligens. Som jeg sa, så improviserer jeg.
Jeg vet ikke hvordan du klarer å finne på sånt.
Du kan absolutt finne på slike historier.
Nei, det kan jeg ikke. Men er det for mye?
Du reiser allerede verden rundt med magiske nattvesener
og nå kan du spå fremtiden også?
- Å pynte en blomst? - Jeg vet ikke hva det betyr.
- Det betyr det du sa. - Å, ja.
Det er et godt poeng.
Jeg skal fjerne "spå fremtiden"-elementet.
Ingen flere spådommer fra meg som unge Orion.
Er du sikker? Det er ganske kult og morsomt, så...
Nei! Det er borte.
Ok.
Hvor var vi igjen?
Du fløy i natten med Mørket igjen.
Stemmer. Så Mørket og jeg fløy i natten igjen,
men denne gangen var det annerledes.
Du har rett, du kan se alle rynkene til skuespillerne!
Som ringer på en trestamme.
Det ser vel litt ut som et belte.
Jeg synes at det ser ut som en robot som venter på en klem.
Lukter det gass her?
Husket jeg å skru av ovnen?
Ingenting fungerer!
Ok, la oss se. Hvilken kassett?
- Hallo! - Hva var det jeg sa, gutt?
- Hva om livet er en kosmisk tilfeldighet? - Vent!
- Og min eksistens ikke har noen mening? - Vent. Nei!
Mamma!
Nå er det nok. Jeg må begynne i terapi igjen.
Jøss, gutt. Du går virkelig dypt.
- Hva var det? - Kjære, jeg tror jeg hørte noe.
Vet du hvor mye jeg betaler for deg hver time? Vent, da!
Mamma!
Hva er galt, kjære?
Jeg ble redd.
Jeg hater virkelig mørket.
Kom igjen, alle sammen. Teen skal visst være fantastisk her.
Mørket? Takk, forresten.
For hva?
For alt dette.
For at du viste meg at det er mer ved natten enn mørke.
Ikke tenk på det.
Og han gutten? Ikke hør på ham.
Han vet ikke hva han sier.
- Kanskje han gjør det. - Nei.
Jeg var helt lik. Husker du?
Han er bare redd.
Ja. Jeg vet også hvordan det er å være redd.
Du? Hva kan du muligens være redd for?
Jeg er redd for at alle har rett angående meg.
At jeg ikke er en snill fyr, men like skummel som alle sier jeg er.
Mørke? Husker du da du sa til meg at du faktisk er en snill fyr?
- Og jeg ikke trodde på deg? - Ja.
Jeg begynner å tro på deg.
Å, takk!
Du har virkelig kommet langt.
Det vet jeg ikke.
Sånn, tilbake på jobb.
På tide å dra.
Ok, på tide å bli søvnig.
Kom igjen. Pausen er over.
Orion! Du mistet denne.
Takk, Stille.
Eh, er bare hyggelig det.
Er du klar, gutt? Hopp på. Hva?
Det er ikke sant.
- Hvem er det? - Det er Lys, Mørkets erkefiende.
Jøss.
Jeg liker ham. Han får meg til å føle meg trygg.
Som å pakkes inn i et varmt teppe.
Hvis du liker sånne ting, da.
"Å, se på meg. Jeg er så lys!"
Jeg har også noen triks.
Men i motsetning til enkelte, lar jeg fantasien ta over,
i stedet for å plage alle med det.
Kom igjen, Mørke. Må vi gå over dette hver gang?
Gå over hva? Jeg vet ikke hva du snakker om.
Holdningen din, hvor forsinket du er, hvor usikker du er.
Hvordan går det, gutt?
Hei!
Det er alltid sånn med deg. Jeg kommer, du føler deg utilstrekkelig,
og så projiserer du dine usikkerheter på meg.
Jeg gir lys og håp til verden hver dag, og du gir det motsatte.
Det er ikke... Jeg gjør mer enn det.
Virkelig? Som hva da?
Jeg gjør mye greier. Jeg skulle gjerne fortalt deg det,
men jeg har dårlig tid.
Endelig noe vi begge er enige om.
Vel, jeg ankommer med sollyset om omtrent tre sekunder,
så hvis du vil fortsette å eksistere, så... Vel...
Samme det. Vi skulle dra uansett! Idiot.
Jeg hadde ikke kalt ham det. Han virker ok.
Han er ikke så grei. Tro meg.
Du, pappa?
Vil du legge deg?
Nei, jeg lurte på om vi kunne gå en liten tur
- mens du fortalte historien. - Virkelig?
Slik at vi kunne være i natten, som Orion og Mørke.
Ja, det kan vi.
Du skal ikke på skolen i morgen, så la oss dra.
- Kom. Vi går gjennom parken. - Ok.
Vet du hva? Jeg liker den andre veien bedre.
Enig.
Kan du slippe hånden min?
- Selvsagt. Beklager. - Det går bra.
Jeg tenkte på noen setninger til og ville ikke miste dem.
Er de gode?
Bare om hvor rart det er at du ikke kan se stjernene.
Ja, jeg er helt enig.
Du trenger ikke å late som.
At du ville gå denne veien også.
Jeg later ikke som.
Gatelyset virket ikke i parken. Det var skummelt for meg også.
Men jeg trodde du overvant det. Det var det du sa i historien din.
Vel, det er en komplisert historie.
Så kan du ikke la den være komplisert? Foreldre elsker slike historier
fordi uansett hva problemet er,
så blir det fikset, og de trenger ikke tenke på det mer.
Orion møter Mørket. Han er ikke så ille.
Orion er ikke redd lenger, og så danser alle rundt.
Skal jeg legge til en dans?
Hvis du fremdeles er redd, så burde du la Orion være redd også.
De eneste hjelpsomme historiene, er de sanne.
Du har et godt poeng.
Synes du det?
Ja. Vi burde absolutt bruke den ideen.
Hva er galt?
Ja, døde du?
- Insomnia! - Hva?
Å tenke det verste, er faktisk jobben min.
Nei, det går bra.
- Ja, han er ikke redd lenger, sant? - Absolutt.
Bra. La oss jobbe.
Førstemann inn.
Kom igjen.
Dra i forveien. Jeg er mer dødelig enn dere.
Det er ikke engang en nattlampe på.
Snublefare. Nei, takk.
Hva er du så redd for?
Ingenting. Jeg bare... Jeg liker virkelig dagtid.
Som alle lydene. Har du hørt daglyder?
- Fugler, barnelek, brunsj? - Det høres fantastisk ut.
Det er det, og dere går glipp av det. På dagtid
er det en forbindelse mellom lyder og farger.
Alt lyser opp på dagtid. Det er psykedelisk.
Rødt, grønt, gult og fiolett.
Vi har farger om natten.
Du ser dem bedre hvis du har ild.
Ja, det er lys!
- Jøss! Virkelig? - Utrolig.
- Jeg føler meg trygg og varm. - Jeg skjønner hvorfor du blir mindre redd.
Jeg trenger det ikke,
men dere kan ikke tenke dere hvor vakkert det er
hvis dere ikke har opplevd det.
Sier du at problemet er Mørket?
Vel, på en måte, ja!
Jeg elsker ham, men han er problemet her, ikke sant?
Ikke misforstå, Mørket er en flott fyr. Den beste!
Men så lenge du er med ham,
så kan du aldri nyte alle de flotte tingene Lys har å...
Hva?
På tide å dra.
Vil du ikke vente på din nye bestevenn?
Mørke, jeg synes du er den beste.
Det var ikke det du sa
- ved huset med døra. - Nei, jeg bare småsnakket.
Selv om jeg snakker om iskrem, betyr ikke det at jeg ikke liker potet.
- Hvilken er jeg? - Hva?
Iskrem eller potet?
- Potet? - Og Lys er iskrem?
- Nemlig! - Hvilken av dem liker du mest?
Er det så viktig?
Nemlig!
Jeg skulle ønske alle fikk oppleve dagslys. Du også!
Det er som å si at alle burde oppleve at jeg ikke er der.
- Jeg sier ikke det. - Perfekt!
Da vil du ta det tilbake foran de andre med en rørende og hjertevarm tale.
Hallo!
Kom igjen.
Jeg har blitt gjort oppmerksom på at noen av kommentarene mine
har blitt misforstått.
La meg klargjøre det.
Jeg elsker natten og vennen min, Mørke.
Noen av dere føler kanskje at dere går glipp av andre opplevelser.
Men jeg vil minne dere på at gresset er alltid grønnere på den andre...
Verdenen! For der er det dagslys, så du kan se grønnfargen!
Vent. Det er ikke det jeg sier.
Det er sant! Hva ser grønt gress ut som?
Ja! Hvorfor får dagvesenene alle fargene?
- Ja! - Nemlig!
- Det synes jeg også. - Greit.
Jeg synes at vi sporer litt av.
Mørket er flott. Han har så mange flotte egenskaper.
Som hva?
Poenget mitt er at jeg tok feil.
Å antyde at dag er bedre enn natt, var feil.
Noen vil si
at du ikke er like vakker og levende som dag, men hva så?
For det som gjør dagen så levende, er det motsatte, mørket og tomheten.
Så hvis vi tenker på det slik, så er du vinden under dagslysets vinger.
Jeg tror ikke at det hjelper.
La meg fortsette. Tusen takk.
Takk for at dere utfører disse oversette jobbene
for å gjøre en opplyst dag flott igjen.
- Det holder. Jeg drar. - Hva? Drar du?
Faktisk, så blir jeg.
Jeg blir og venter på dagslyset. Kanskje jeg kan jobbe der.
Kom igjen. Vær rimelig.
Du! Ikke engang snakk til meg.
Du er grunnen til at alle hater oss. Du og mørket ditt.
- Men jeg er vennen din. - For en venn!
Du holder meg borte fra verdens skjønnhet.
Kom igjen, vi vet at du ikke vil slutte.
Jeg heter Debby nå.
Debby!
Helmaks.
Vi har iallfall resten av dere.
Kom igjen, la oss dra.
Jeg tror at Debby mener er at vi alle trenger litt lys i livet.
Alle vil bli sett...
Siden ingen andre sier det, gjør jeg det.
Alle må føle seg sett og hørt.
- Ja! Det er det jeg sier. - Ja!
- Nemlig! - Nok er nok. Jeg slutter!
Jeg også. Jeg er lei av å leve i skyggen din.
Hva?
Dagdrømmer er en greie, ikke sant? Det hadde vært moro.
Det er bedre enn mareritt.
Drømmer, vær så snill...
Hvis Drømmer slutter, gjør jeg det også.
Jeg orker ikke drømmeløs søvn.
Hva er poenget?
Vel, hvis Søvn drar, er det da min jobb å holde alle våkne?
Nei, det er for mye arbeid.
Jeg slutter også.
Pausen er over, dere. Slutt å tulle. Vi må fortsette.
Jeg gleder meg så veldig til morgengry.
Ikke tving meg til å gjøre det alene. Vi må jobbe sammen.
Vi er jo venner.
Vel, det var gøy å være sammen.
Ha en fin morgen.
God morgen, alle sammen! Sa noen "Lys"?
Jeg forstår ikke hvorfor folk liker ham.
Da er vi én.
Det er bare meg igjen av natten.
Det er ikke natt lenger.
Det ser ut som ingenting nå.
Det høres ut som ingenting.
Og i morgen er selv du borte.
Skal jeg bare fly alene for alltid?
- Dette var en forferdelig idé. - Jeg er lei for det.
Kanskje jeg kan finne dem i morgen
- og overbevise dem om at... - Nei!
Jeg fortsetter ikke.
Jeg skal sitte på denne... greia her.
Steinen? Jeg tror ikke den lever.
Jeg skal sitte her og vente på dagslyset.
- Nei, det kan du ikke? - Hvorfor ikke? Ingen liker meg.
- Det er ikke sant. - Så hvor ble det av alle?
Hei, Mørke!
Kom igjen! Vinn eller forsvinn.
Mørke?
Kom igjen!
Mørke, du kan ikke være i lyset.
Da forsvinner du.
Jeg er villig til å ta den sjansen.
Ok. Ikke si at jeg ikke advarte deg.
- Vent! Ikke gjør det! - Beklager, gutt.
Dagen venter ikke på noen.
Mørke, du må dra nå!
Jeg tok helt feil. Hva er sjansen for det?
Nei! Mørke!
Mørke!
Synd. Jeg prøvde å advare ham.
Vel, jeg må gjøre livet på jorden mulig, så... vi ses, gutt.
God morgen, alle sammen!
Jeg håper at dagen deres er like lys og vakker som dere.
Ja, men hva skjedde så?
- Jeg vet ikke. - Hva mener du?
Jeg vet ikke. Det er alt jeg har.
Lar du bare lille deg være helt alene midt i...
- Hvor er du? - I Europa? Jeg vet ikke.
Det er ikke en god slutt.
Ja. Det er en komplisert historie.
- Jeg gikk tom for ideer. - Det skjedde med deg!
Ja, men jeg kan ikke slutten.
Disse mønstrene i stjernene ble kjent som konstellasjoner.
Når vi ser på eldgamle avbildninger på nattehimmelen,
- gjenkjenner vi... - Vi ser på et tak.
Det er en god illusjon. Og veldig lærerikt.
Vi burde kunne se på den ekte himmelen. De bygger en by som blokkerer stjernene
og så lager de falske stjerner?
Det er en dyp tanke, vennen.
Takk. Jeg mente ikke å kritisere jobben din.
Planetariet er et kult sted. Det er et kult sted å jobbe.
Takk. Jeg liker det og jeg liker det du sa. Begge deler.
Jeg har en idé om hvordan historien ender.
Jaså? Få høre den.
- Virkelig? Er du sikker? - Jeg er veldig sikker. Kom igjen.
Ok. Jeg dukker opp.
- Du? - Liker du det ikke?
Jeg elsker det. Fortsett.
Jeg har alltid lurt på om vi hadde vært venner.
- Det vil jeg finne ut av. Fortsett. - Ok, jeg dukker opp.
Hallo.
Hallo, person som står på skilpadden min.
Jeg er Hypatia.
Den greske astronomen?
Nei, men jeg er oppkalt etter henne.
Det gir mening. Jeg er Orion.
Som stjernebildet.
Ja, som jeg synes ser mer ut som en...
Som en robot som venter på en klem.
Ja, det har jeg hørt før.
Vet du hvor vi er?
I Europa et sted? Jeg vet ikke.
Jøss, jeg er langt hjemmefra.
- Jeg ødela mye i går. - Jeg vet det. Jeg har fulgt historien din.
- Virkelig? - Ja.
Uten natt kan ikke folk sove. Og uten søvn vil alle bli gale.
- Det går ikke! - Derfor er jeg her.
Jeg vet hvordan vi får nattvesenene tilbake.
Virkelig? Hvordan?
Jeg har et dikt som kan hjelpe.
"Jeg savner natten, nå som den er vekke
Nå er det bare lyset som vil strekke"
Jeg vet ikke om det vil hjelpe.
Fortsett.
"Og noe annet Verken natt eller dag
Får alle til å rope hurra
Men jeg savner natten For den er som jeg
Først når det er mørkt Kan jeg se omkring meg
Kanskje verden har blitt for lys
For høylytt, selvsentrert og full av fnys"
En mulig apokalyptisk hendelse som skaper klimakrise,
med katastrofale konsekvenser uten mørket.
Det er ikke sånn jeg så det for meg.
"Og den stille blir aldri hørt
Og de tafatte blir overkjørt"
Ok.
Dette tærer på selvtilliten.
"Jeg trodde at stillhet var uten lyd
Men jeg lærte at det var der små lyder fant sin dyd
Jeg trodde at Mørket var uten Lys
Men det er et sted der stjerneskinn blir vist
Det Stille, Det Mørke, Drømmene som omfavnet meg
Jeg følte meg trygg I en verden som bleknet meg
Nå som den er vekke, savner jeg natt
Nå som lyset er alt vi har att"
Du er en poet.
Ja, det er jeg.
Det var vakkert. Takk.
Vi må få natten tilbake til verdenen.
Men Mørket er borte. Det blir ikke natt uten ham.
Det er han ikke. Han lever fremdeles i minnet ditt.
Men den eneste som kan se dem, er...
Drømmer. Vi trenger din hjelp.
- Vi trenger dere alle. - Du må ikke dø i en drøm.
- Insomnia! - Hva? Jeg gjør jobben min!
Kanskje det ikke er så lurt at verdens skjebne
hviler i hendene til en 11-åring med prestasjonsangst.
Ikke vær redd. Jeg er her.
Er på saken.
Ok, Søvn. Din tur.
Ikke vær redd. Jeg klarer dette.
Greit, nå skal du... sau!
Godt jobbet, Søvn.
Er du klar?
Drøm søtt, Orion.
Vi må gå dypt. I de dypeste gropene i sinnet hans.
Å snakke med Sally.
PRESENTASJONSDAG
Å snakke i klassen.
Drapsklovner.
Telefonbølger... Myggbitt...
Å falle fra en skyskraper.
Ja, her er det. Natten du først møtte Mørke.
Du er på soverommet ditt.
Du hører en lav rumling fra rommets mørkeste hjørne.
Du ser en skummel skikkelse ta form som om den kommer fra rommets mørke.
- Mørke! - Orion!
- Du kom tilbake! - Selvsagt. Du er vennen min.
- Jeg trodde jeg hadde mistet deg. - Nei, jeg er her, kompis.
Hva?
Mørke!
Å, nei!
Mørke!
Orion!
PASS DEG FOR DRAPSKLOVNER!
BIER
Hva er det? Hvorfor dukker det opp?
Det er tankene dine, Orion! Bare du kan stoppe det!
- Du må dra ham ut derfra! - Jeg kan ikke hoppe inn! Hva vil skje?
Jeg aner ikke, men jeg tror det er poenget!
Hva snakker du om?
Vi vil alltid vite om slutten, for alt blir mindre skummelt.
Kanskje det å være redd, er en del av livet.
Du må bare kjenne på frykten.
Og gjøre det uansett.
Lykke til, Orion.
Takk, Hypatia.
Hold fast, Mørke. Jeg kommer!
Orion! Her borte!
Orion!
Mørke!
La oss få deg ut herfra.
- Tauet holder dem ikke! - Å, nei. Hold fast.
Vi må vekke ham nå!
- Hvis vi ikke gjør noe, vil begge... - Bli revet i fillebiter og dø?
Flytt dere. Jeg klarer dette.
Det vil suge oss inn!
Hva skjer nå!
Jeg vet ikke. Men å være med deg,
gjør frykten for hva som er der nede mindre fæl.
Jeg vet hva du mener.
- Det har vært en ære, Orion. - Gleden er på min side.
Orion! Nå må du våkne! Du er forsinket!
Du leste en artikkel om søvn og vekst. Kom igjen, våkne!
- Hvorfor funker det ikke? - Jeg vet ikke!
Jeg har aldri brukt så mye kraft før.
Våkne! På tide å våkne!
Våkne!
- Våkne nå! - Kom igjen, våkne!
Orion, hvis du ikke våkner, går du glipp av utflukten.
Du går glipp av klasseturen.
Sally!
Mørke. Vi klarte det.
Godt jobbet, gutt.
Ja! Der er det. Godt å ha deg tilbake, kompis.
Ha det, Orion. Det har vært som en drøm.
- Absolutt. - Vi ses, Hypatia.
- Jeg beundrer arbeidet ditt. - Og jeg beundrer ditt.
Jeg beundrer ditt også.
Jøss.
Du er best, Mørke. Ja, jeg er enig.
- Takk for alt, Mørke. - Hør, hør.
- Det var alt. - Men vi ses i morgen natt.
Ja. Du vil se mørket. Jeg vil ikke se slik ut, akkurat.
Men du får se meg på nye måter. Kanskje enda bedre måter.
Ja, jeg ser det og kan sette pris på det nå.
Takk for det.
Nei, selv takk, Orion.
- For hva? - For at du ser meg slik du gjør.
Du ser deg selv gjennom andres øyne. Skjønner?
Skal du dra på klasseturen i morgen?
Ja.
- Er du nervøs? - Livredd.
Men jeg drar uansett.
Bra for deg, gutt. Det vil gå så bra. Det var hyggelig å møte deg, Hypatia.
Deg også.
- Du har en god far. - Jeg vet det.
Hva?
- Jeg forstår ikke. - Jeg ville følge deg hjem.
- Fra fremtiden? - Ja.
- Har jeg det bra i fremtiden. - Ja.
- Så jeg trenger ikke bekymre meg så mye? - Nemlig.
De ser så unge ut.
Virkelig? De ser eldgamle ut.
Hva?
Orion, vi ble enige om at du skulle sove alene.
Ja, det er neste natt. Dere sov hele dagen.
- Hva? Jøss, det er sant. - Virkelig? Herlighet, vi forsov oss!
Dere var trøtte. Jeg ville la dere sove.
Hvem er det?
Tro det eller ei, det er mitt barn... domsvenn.
- Vel, hyggelig å møte deg. - Hei.
- Hva heter du? - Hypatia.
Så fint.
Kan dere kjøre Hypatia hjem?
- Hvor bor du, vennen? - Manhattan.
Hvordan kom du deg hit? Vet foreldrene dine det?
- På en måte. - Kan de ikke hente?
Stemmer. Vi kan ringe dem.
Hva gjør vi? Jeg vet ikke.
Du blir jo ikke født før om 20 år.
Jeg vet det.
Hvordan kom du deg hit?
- Det bare skjedde. - Gjør det igjen.
Ok.
- Hva er galt? - Det funker ikke.
Å, nei. Kanskje vi kan adoptere deg.
- Nei! Hva med mamma? - Hun likte deg.
Ikke din mor, min mor. Kona di?
Å, ja. Har jeg en kone?
- Ja, moren min! - Jeg vet det.
Dette er en katastrofe!
Hva?
- Hvem er du? - Tycho. Jeg er her for å hjelpe.
Tidsmaskinen er på plenen. Jeg kan ta deg med hjem.
- Kan du? - Men vi må dra nå.
Turen har løslatt interdimensjonale tidsmonstre,
og vi må stoppe dem før de ødelegger historien!
Vi ses om 20 år.
- Når jeg sier ifra, løp mot kapselen! - Greit.
Nå!
Ja!
Hold fast!
Hva i...
Pappa!
Hypatia!
Hei, Tycho. Lenge siden. Du har ikke endret deg.
Du har. Du er så gammel.
Vel, jeg har vokst opp litt.
Jeg må dra.
- Takk for turen hjem. - Ingen problem.
Og så fløy jeg tidsmaskinen helt hit, drepte alle monstrene og hoppet i seng.
- For en god slutt. - Virkelig?
Definitivt. Takk for at du fant ut av det.
- Er du trøtt? - Ja.
- God natt, vennen. - God natt, mamma.
Åpen eller lukket?
Lukket i kveld.
Ok, sov godt.
Hei, pappa.
Sover han?
- Nesten. - Kom han på en slutt?
Det gjorde han. En tidsmaskin.
Så bra. En tidsmaskin.
Det er en god idé.
Det synes jeg også. Skal du være våken litt?
Jeg drar tilbake til byen i morgen, så jeg vil nyte natten.
- Ok, pappa. Jeg legger meg. - God natt, Hypatia.
God natt, mamma.
God natt, Hypatia.
Får jeg sitte med deg?
Gjerne.
ORION OG MØRKET
BASERT PÅ EMMA YARLETTS BOK
TIL MINNE OM MEGHAN NOYES OG NOELLE MCCOWN
Tekst: Ingvill Kristin Dale Østerbø