Bună! Numele meu e Orion.
Sunt un copil, ca tine. Avem asta în comun.
În fine... Te-am văzut singură și m-am gândit că ai vrea companie.
Eu aș vrea. De-asta mă îndrept chiar acum spre tine și...
Trec pe lângă tine.
Mă-ntrebi de ce?
Fiindcă mi-e frică, Sally.
Vrei să știi de ce anume? De prea multe...
Dar, în cazul de față, mă tem de respingere, de umilință...
că le spui prietenelor, și ele vor râde de mine.
Nu mă tem numai de tine, Sally.
Ori de fete, în general.
Sincer, de mai toate lucrurile.
E cu ton. Al tău cu ce e?
Mi-ar plăcea să aflu.
Consilierul școlar a zis să notez temerile.
Am un carnețel. Gestionez problemele.
DISCUT CU SALLY TÂMPENII
Pagina 14, de pildă. Teama de a înfunda toaleta...
WC ÎNFUNDAT!
...și de a inunda școala.
Slavă Domnului!
Și mi-e teamă că răspund greșit la ore.
Cine e primul explorator ajuns în India pe mare?
- Eu! - E o situație delicată.
Dna Spinoza pune pe cine nu ridică mâna.
E periculos să ridic mâna ca să nu mă pună.
Încerc să par invizibil. Dar nu „prea” invizibil.
Știu, Vasco da Gama. E răspunsul multor întrebări în a V-a,
dar mi-e teamă că voi zice „Gasco da Vama”
sau „Dasco ga Vama”. Toată lumea ar râde.
- Știu eu, dnă Spinoza. - Da? Lisa.
- Vasco da Gama. - Foarte bine, Lisa.
N-o prea plac pe Lisa.
Sincer, nu-mi plac multe chestii.
În top sunt clovnii ucigași din canale. Undele mobilelor cauzează cancer.
Bună, bunico!
Bubele de țânțar. Picajul de pe zgârie-nori.
- Să salut lumea. - „Budă dinineața!”
Albinele. Câinii. Oceanul.
Să nu-mi încurc echipa.
Prinde-o, Orion!
GAZDĂ 32 OASPETE 33
Mă tem de vestiare. În primul rând, cine nu se teme?
Ești în regulă, Gabe?
Și, în al doilea rând... Richie Panici.
Măi să fie! Pe cine-avem noi aici? Orion Smiorcăitu'.
Salut, Richie!
Porți pantaloni des?
Să nu mă umilească Richie Panici.
Să nu-mi dea un pumn.
Și mă tem... Dacă-i dau și eu una?
Îi bag nasul în creier și crapă.
E posibil să-i intre. Căutați!
Ajung la școala de corecție Cu remușcări...
Hei! Te-am întrebat dacă porți pantaloni des. Nu fi bădăran!
Da, port pantaloni.
Des?
Ce-i cu ăsta? Îl ai mereu.
„Mi-e frică de monștri, de albine, de tunsori, de câini,
de ocean, de Richie Panici...” Băi! Sunt faimos! Mersi!
Stai! M-ai desenat mort! Nimeni nu mă desenează mort!
Prin urmare, ți-l „consific”. E jignitor față de mine,
Richie Panici.
De n-aș fi speriat, aș zice că e bunul în care mi-am pus sufletul
și că n-ai dreptul să mi-l iei. În plus, se zice „confisc”.
Mulțumesc, Richie.
Ce?
Nu contează.
Oare de ce i-am mulțumit?
MULȚUMESC, RICHIE
ÎMPĂRȚIREA CU REST
Vă doresc weekend plăcut! Să lăsați biletele de voie pe catedră!
Luni, la nouă, pleacă autocarul spre planetariu.
Nu! Speram ca dna Spinoza să uite de excursie.
O să fie foarte distractiv!
Distractiv? Zici, Lisa?
Ești nebună? Excursia pare înspăimântătoare.
Înghesuit într-o rablă cu 30 de copii, gonind pe autostradă?
Pare un accident iminent.
Știu. Am studiat tabelul de mortalitate.
Și machetele imense ce atârnă din tavan? De cât timp sunt acolo? De o sută de ani?
Dacă stau lângă Sally, la planetariu, iar mâinile ni se ating? Fac atac de panică.
Va fi bășcălia școlii. Nu voi simți bucuria interacțiunii profunde.
Tu ai biletul de voie, Orion?
Mă temeam de asta.
Părinții nu mă lasă să merg.
Da, ei nu cred în... spațiu.
Da, e o chestie complexă.
VORBA ȚESTOASEI: IEȘI DIN CARAPACE!
E aici.
Bună, Orion!
Aștept cu nerăbdare excursia.
Mă-ntrebam dacă vrei să stăm împreună.
În excursie.
Dacă n-aș fi speriat, ți-aș zice: „Normal că vreau, Sally.
Sincer, e tot ce mi-am dorit.
Dar trebuie să nu mă mai obsedeze toate nenorocirile posibile...”
A venit mama. Trebuie să plec.
Ne vedem la planetariu, Orion!
Nu, nu ne vom vedea.
Pagina 17 din carnețel. Mă tem că se mută ai mei în lipsa mea.
VÂNDUTĂ
Nu știu ce-i cu teama asta. Consilierul n-are o teorie.
Zice că părinții mei sunt drăguți.
Și cred că are dreptate.
Bună, dragule!
- Bună! - Cum a fost la școală?
- Bine. - Am făcut fursecuri cu fulgi de ovăz.
BILET DE VOIE
Cum a ajuns acolo?
- Tatăl tău l-a găsit dosit sub canapea. - Adică între pernele canapelei.
- Vrei să vorbim? - Nu prea.
- Ar trebui să te duci. Va fi distractiv. - Nu-s chiar atât de sigur.
Înțeleg. Lucrurile astea pot fi înfricoșătoare.
Tocmai asta e. Nu-i nimic dacă ai emoții. E ceva normal.
Nu trebuie să lași frica să te împiedice să-ți trăiești viața.
Așa-i. Altfel, n-aș fi avut curajul s-o cer de nevastă.
Uneori, trebuie să acționezi chiar dacă ți-e frică.
Îmi iubesc părinții și apreciez ce încearcă să facă, dar...
e cel mai prost sfat primit vreodată.
Se pare că s-a zis cu noi, fraților!
Nu! E cumplit!
Desenul nu e verosimil. Obiectele reciclabile n-au personalitate.
Nu pornesc în aventuri. Nu-mi place să fiu tratat de sus.
Viața reală e mai complicată.
- Și reîncarnarea e o utopie. - Uau!
Pentru plastic și oameni. În realitate, când ești mort, ești mort.
Mă îngrozește gândul că nu e scăpare.
NIHILISM VS. EXISTENȚIALISM PENTRU COPII
Încerc să-mi imaginez moartea. Clar, e ca nimicul.
Încerc să-mi imaginez nimicul. Aici am beznă și tăcere, nu nimic.
Bezna și tăcerea sunt ceva.
Poate că nimicul e inimaginabil.
Orion! La culcare!
- Te-ai învelit bine? - Da.
- Te-ai spălat pe dinți? - Da.
- Bine, amice. Somn ușor! - Noapte bună, Orion!
Stați!
Îmi citiți o poveste înainte de culcare? De dragul vremurilor bune...
Am mai discutat despre asta.
Uite una drăguță și grea! Perfectă acum.
N-avem timp acum de David Foster Wallace.
Bine.
O să-ți fim mereu alături, Orion.
Te rog să rămâi în pat! Eu și mama avem nevoie de somn.
Bine, așa voi face, dar...
Măcar lăsați ușa deschisă?
Bine. Zici cum o vrei.
Bine. Puțin mai deschisă?
- Așa e bine? - De fapt, puțin mai mult.
- Așa? - Bun! Da.
De fapt, încă un pic mai mult.
- Mersi. - Noapte bună!
- Noapte bună, fiule! - Noapte bună, mamă, tată...
Bun. Nu-i chiar așa de rău.
Îmi retrag cuvintele. E rău! E rău de tot! E cel mai rău!
Dintre tot ce e de groază,
cel mai tare mă tem de întuneric.
ORION ȘI ÎNTUNERICUL
Vai, nu!
E o casă veche. Casele scârțâie. N-am de ce să-mi fac griji.
Ai mei muncesc și au nevoie de somn. Nu mă pot pune în locul lor?
Nu!
Te blestem, beznă!
Ce monstruozități se ascund în mantia ta neagră de... întuneric?
De ce nu mă lași în pace?
...în pace...
Până aici! M-am săturat de tine!
Noapte de noapte, țipi mereu, faci scandal și mai știu eu ce.
Șapte nopți pe săptămână, 365 de nopți pe an.
E nonstop!
- Ce ești? - Nu e clar?
Aici e întuneric, afară, la fel. Te-ai prins? Sunt Întunericul.
Iar ai țipat...
Mulți oameni se tem de mine, să știi!
Dar tu ești de cu totul alt nivel.
Dintre toți copiii temători, ești cel mai gălăgios, mai nesuferit
și, sincer să fiu, mai dăunător. E ceva!
Ai concurență, nu glumă. Uite aici!
SE TEM DE MINE
Milioane de oameni se tem.
- Și ai o listă cu ei? - Da, normal.
Știi câți copii se tem de mine? Mă simt complexat.
- Apropo, e primul volum. - Întunericul nu există!
Atunci, de ce stai de vorbă cu mine?
Știi la ce mă refer. Întunericul e absența luminii, nu un personaj animat.
Iar începem...
Dintotdeauna, voi, oamenii, m-ați născocit în fel și chip.
Nu te ascult. Știi de ce? Nu ești real!
Ba sunt cât se poate de real.
Am făcut un film despre mine. O altă viziune asupra întunericului.
Un proiect din pasiune.
ÎNTUNERICUL
Întunericul există de peste 500 de milioane de ani,
de când viața pe Terra a dezvoltat proteine fotosensibile.
SFÂRȘIT REGIE: ÎNTUNERICUL
NARAȚIUNE GENERICE
Așadar?
Nu ți-a plăcut. Doar ofer idei de reflecție.
Toți, contra mea. Nu-s de Sundance. E mult mai bun decât filmele de-acolo.
E ceva exclusivist.
E bun, dar cam scurt pentru cineva de peste 500 de milioane de ani.
Dar e bine să fii concis.
N-am cerut să fiu o Entitate supranaturală ce provoacă șoc și groază.
Sunt un tip obișnuit. Încerc să-mi fac treaba, dar lumea se leagă de mine.
Adevărul e că mai toți se tem de mine sau mă urăsc, sau mă cred rău.
Unii cred că sunt nimic. Îmi rănesc sentimentele.
- Îmi pare rău. N-am vrut să... - E în regulă.
Îmi plac oamenii. Tocmai asta e.
Dar contează mult cum te vezi prin ochii celorlalți, știi?
Aș vrea să-mi acorde o șansă.
Știu cum te simți. Și colegii se iau de mine.
LISTA DE BĂTĂUȘI
Richie Panici, Davis Jensen, Howard Helstrom, Isaac Pill, Rebecca Warren.
S-a mutat, dar tot îmi trimite scrisori de amenințare de ziua mea.
E cât de cât drăguț.
Da. Ce atentă e!
BILET DE VOIE PLANETARIU
Vreau să nu mă mai tem.
Da. Ce bine ar fi! Poate nu te-aș mai auzi țipând în fiecare noapte.
Ascultă! Cred că știu cum rezolvăm asta.
Vii într-o noapte să mă vezi în acțiune și vei înțelege că nu sunt de temut.
Vei aprecia frumusețea nopții și nu vei mai fi îngrozit.
Ce spui?
- Te bagi sau... te bagi? - Păi...
Categoric, nu.
Da, normal. Asta e.
N-ai decât să-ți petreci viața împietrit de frică! E alegerea ta.
LOCUL CUMPLIT
- Porți pantaloni des? - Prinde!
Orion Smiorcăitu'!
Bună, Orion!
Aștept cu nerăbdare excursia.
Bine. Vin.
Domnule Întuneric?
Știam că te dai pe brazdă.
Bate palma, să fie oficial!
Vezi? Nu-i mare scofală.
Stai așa!
Știu ce faci, tată.
- Ce vrei să spui? - Cu povestea asta.
- Nu fac nimic. - Ba da.
Povestești cum ai învins frica de-ntuneric ca să mă ajuți s-o depășesc și eu.
- Ei bine, eu... - Dar nu va funcționa.
Oamenii au dezvoltat frica asta pentru a se proteja de prădătorii nocturni.
Văd că te-ai documentat.
Am scris o poezie despre asta.
„Poeta Hypatia”. Îmi place.
- E doar o poezie, tată. - Cred că se pune.
Nu e reușită.
- Sunt sigur că e. O citești? - Nu!
Așadar, frica de întuneric e firească.
E parte din noi. N-o putem înlătura.
Înțeleg. Dacă e așa, îți spun „noapte bună” și...
Stai!
N-am zis că nu vreau să ascult povestea.
Dar te anunț că știu ce faci și că nu va funcționa.
Am înțeles.
Tu și Întunericul ați pornit în zbor noaptea.
Deci eu și Întunericul ne-am luat zborul noaptea.
Destul de grozav, nu?
Dacă vrei să zici „teribil și cumplit”, așa e.
Îți depășești fricile, chiar de mor.
Apropo, sunt nemuritor, așa că am tot timpul din lume.
M-am gândit să începem cu un mic tur, numit „virtuțile nopții”.
Vezi?
Fără mine, n-ați putea vedea ridurile actorilor.
Habar n-ai să te vinzi.
Ce zici? Foarte tare, nu?
Sunt alergic la licurici.
Dar nu și la stele.
Dar sunt alergic la moarte! Suntem mult prea sus!
Ești alergic la viață.
- Ce-ai zis? - Nimic.
Hai! Bagă mâna în apă!
Să mi-o smulgă un rechin? Ești dus?
Nu, ca să vezi frumusețea oceanului noaptea.
Cunoști termenul „distracție”, nu?
E invenția oamenilor. Pericolul pare atrăgător.
Uite! Nu ai artificii fără întuneric.
Le poți lansa în orice parte a zilei.
Cred, deși ar fi jalnic. Frumusețea constă în contrast.
- Stai cu ochii închiși? - Îmi protejez retinele.
- Haide, deschide-i! - Nu!
- Ratezi toată distracția. - Categoric, nu!
- Deschide ochii! - Exclus!
Dar ăsta era și scopul.
- Nu scopul meu. - E spre binele tău.
Vezi că e mult mai bine?
Puștiule!
Te-am prins!
- Vai, Doamne! - A fost un accident.
M-ai scăpat! Puteam să mor. Vreau acasă!
Nu-ți face griji! Te duc acasă.
- Într-un final. - Într-un final... Când?
Uite! Se vede Carul Mare.
- E frumos în perioada asta a anului. - Când o să mă duci acasă?
Bună întrebare, pertinentă.
Peste 24 de ore.
- Revenind la stele... - Peste 24 de ore?!
Așa e cu succesiunea zi-noapte. Un ciclu de 24 de ore. Nu pot da înapoi.
- De ce nu? - Trebuie s-o iau din loc.
De vrei s-o iei spre casă, de nicăieri,
- ...singur, în toiul nopții... - Stai!
Nu pot merge pe jos. Să tot fie 160 km.
Bine, atunci.
Se pare că trebuie să vii cu mine.
Prinde-te și țin-te bine! O să fii dat pe spate.
Iar pui mâna la ochi?
- Invoc al Cincilea Amendament. - Știi câți ar vrea să fie în locul tău?!
- Zero? - Mulți.
Așa e. Sunt cea mai tare Entitate din toate timpurile!
Așa ești când nu mai există o altă Entitate pe placul oamenilor.
Bună dimineața tuturor!
Exact la timp și extrem de frumos.
Vor fi 24 de grade și senin.
Umiditate scăzută și o adiere ușoară din vest.
Va fi distracție mare sub razele de soare.
Drept vorbind, când nu-i așa?
Îmi ador slujba!
Recunosc c-am început cam prost, fiindcă te-am scăpat și era să mori.
Nu batem monedă pe asta. Avem treabă.
Într-un fel, munca mea e esențială.
Vin în fiecare seară și îl aduc.
- Ce anume? - Întunericul.
Cred că e cel mai important job. Fără întuneric, ceilalți nu-și pot face treaba.
- Care sunt ceilalți? - Alte Entități nocturne.
Ia stai! Sunt mai multe?
CAFENEAUA DE PE AUTOSTRADĂ
Plusez. Te bagi, Insomnie?
Mă gândesc. Știi că mă gândesc mereu. Nu-mi pot opri creierul. Gândesc.
Fir-ar! Pas. Tu, Liniște?
- Merg. - Și eu.
- E rândul tău, Somn. - Ce?!
Chintă regală?! Incredibil!
Fir-ar să fie!
Ce s-a întâmplat? Ce-am ratat?
Ai câștigat.
Minunat! A fost o plăcere să fac afaceri cu voi.
Grozav!
Stai! De ce intrăm aici?
E pauză. Eu și Entitățile nocturne poposim la fiecare fus orar.
Suntem amuzanți. O să ne adori.
- Ce mai zice gașca? - Salut!
Bine ai revenit!
Ați făcut treabă bună.
- Ai adus copilul?! - Întunericul l-a adus!
Ce iresponsabil!
De necrezut!
Ești nebun?
- Nu-i deloc încurajator. - Mă ocup eu.
Orion, ele sunt celelalte Entități nocturne.
Somn, Liniște, Insomnie, Zgomote Inexplicabile
și, desigur, Vise Plăcute, cea mai creativă și poetică dintre toate.
L-ai adus pe Țipător?
Puștiul „atoatetemător”.
O tentativă de-a convinge lumea că nu ești rău?
Nu e-n fișa postului s-ajuți copii ca să-ți sporești stima de sine.
Ce afirmație dură!
Te gândești câte pot da greș? Dacă se sperie și te-ncetinește
și Cutărescu te prinde din urmă? Ești ras și dispare ideea de-ntuneric.
Structura universului e modificată permanent și iremediabil.
- Se poate? - Pare puțin probabil.
Bine. Gata cu tâmpenia asta!
Îmi pare rău, dragă. Întunericul nu trebuia să te aducă aici.
Va trebui să-ți găsești drumul spre casă, bine?
Haideți! Pauza s-a terminat.
Unii mai și muncesc.
Așteptați! O noapte poate schimba tot!
Stau 24 de ore cu puștiul.
Îl ajutăm să scape de frică, de țipetele nocturne
și asta nu vă afectează slujbele.
Fie!
Ai grijă să nu mă-ncurce!
Categoric. Nicio problemă. Nu te va încurca deloc.
- Ai vorbit serios? - Legat de ce?
Mă poți scăpa de temeri într-o noapte?
O noapte poate schimba tot.
- Ce-i cu lumina aia? - Care? Nu văd niciuna.
Cea pe care încerci s-o ascunzi.
Eu? S-o ascund? Ce baliverne îndrugi!
Nu așa de aproape. Nu mă plac.
Ce? Aiurea! Ești foarte plăcut.
Sunt dușmanul lor nr. 1. Le distrug munca.
Nu și-au făcut o primă impresie strălucită. Stai să-i vezi în acțiune!
E cu totul înălțător și deloc înfricoșător.
Da. Somn trebuie să se asigure că toate vietățile lumii dorm noaptea.
- Acum îi face pe toți să adoarmă? - Da. Hai să vezi! E fascinant.
- Ce? - Stai calm! E profesionistă.
Perna e magică.
...prin comparație cu quinoa la friteuză.
Ador quinoa. Da.
Doamne! Te rog, zi că e cloroform magic!
Da, e magic.
...vietățile vor parcurge cam 5.000 km în următoarele anotimpuri.
Scumpete mică ce ești!
CIOCAN DE ADORMIT
Oprește-te! Nu!
Păi, se poate? Ce țipă gură-spartă
- ...când încerc să-mi fac treaba? - Nu-i bine ce faci.
Îi sufoci cu perna? Ai cloroform, ciocan?
În plus, nu-i igienic să-i pupi.
Ascultă! Fac treaba asta de mii de ani.
Cred că știu ce fac, puștiule.
Buzele astea-s curate.
Curate.
Mersi că ne-ai arătat cum se face.
Nu cred c-o să mai pot dormi vreodată.
Sigur.
Dacă stai treaz toată noaptea, am Entitatea ideală pentru tine.
Insomnia e cel mai bun imitator din câți știu.
Imită omul pe care-l ține treaz și-i susură la ureche lucruri îngrijorătoare.
Asta-i o slujbă?
Te pricepi să-ți faci prieteni, nu?
- Nu chiar. - Se vede.
Privește și învață!
Specific Insomniei.
De ce i-am zis-o lui Michelle? Mă crede idiot.
Sigur voi fi concediat.
N-o să respect termenul-limită!
Văd că doarme buștean.
Va trebui să-mi scot artileria grea.
GOGOMĂNII DINTR-A PATRA
- Cine știe capitala din Delaware? - Capitala este D.
Am pierdut nopțile din vina lui? Ce bou!
Stai așa! Crezi că eu îți fac asta?
Nu, amice. Sunt un megafon pentru gândurile oamenilor.
Nu mă mai urmări cu puștiul ăsta, da?
E foarte critic.
Nu sunt critic... Nu-i așa?
Și-o luăm din loc.
Noi nu ne-am putea face treaba fără ajutorul Liniștii, desigur.
E prea liniște!
- Liniște! - Să nu mai latre câinele ăla!
Ți-am spus că puștiul o să strice tot, și asta face.
Pe fruntea mea nu scrie dădacă. Trebuie să mă concentrez să-mi fac treaba.
Nu vreau ca puștiul să-mi stea în cale și să strice totul.
Ia-l de aici, ca să mă-ntorc la treabă și să mă pot concentra!
S-a făcut.
Ce-a zis? Era despre mine?
Îți spun verde-n față.
Niciodată nu știu ce zice. Dar părea cam furioasă.
Zgomote Inexplicabile. Pe-aici!
Salut! Ce mai faci?
Mă gândesc că e momentul pentru o trosnitură,
însoțită de-o zgârietură mică.
Ce a fost asta? Mami, tati, aud zgomote!
Da! Schimb cu adevărat ceva.
E aiurea de tot!
- Stai liniștit, copile. Nu-i adevărat. - Nu...
Distrugi echilibrul din natură.
Poate nu înțelegi, dar avem slujbe importante.
În apărarea lui,
zic și eu că munca ta e să te furișezi și să sperii copii.
N-am de ce să vă dau explicații.
Prezența lui amenință distrugerea universului așa cum îl știm noi.
Nu te lăsa afectat! Câinele care latră nu mușcă.
Am lăsat la final ce era mai bun.
Pregătește-te și țin-te bine!
Iat-o!
Culorile alea?
Da. E Vise, în acțiune.
Munca ei te face s-apreciezi frumusețea nopții.
- Fără doar și poate. - Cum să văd asta?
Hei! Mai încet! Face minuni.
Ia să vedem ce-ți zbuciumă subconștientul în noaptea asta, Irene!
Bun. Mult stres legat de muncă. Mâine ai o prezentare importantă.
Nu cred că ești pregătită.
Vrei să-ți impresionezi șeful.
Fiica ta a găsit o pisică și vrea s-o adopți.
O putem păstra, mami?
Avem material bun în noaptea asta. Să ne ocupăm de toate!
ANGAJATA LUNII
Ești încrezătoare la prezentare.
Refolosind bobinele de la mecanismele existente,
reducem costurile de producție cu 30%.
Toți adoră prezentarea.
Irene!
Cred c-o meriți din plin, Irene.
„Cea mai competentă angajată din lume”?
Mami!
Ești cea mai bună mămică!
A fost o prezentare pe cinste, Irene. Cred că vei fi promovată.
Mami, putem să-l păstrăm?
Da, bineînțeles.
Te iubim, Irene!
Uluitor! Ea e uluitoare. Ești uluit, nu?
Da. E grozavă.
Ți-am zis eu.
Îmi amintește de visul meu cu prezentarea din clasă.
Toată lumea mă huiduia.
Mai bizar: clasa era, de fapt, cabinetul dentistului.
Ce... Nu eu am invocat asta.
- E o coincidență, nu? - Categoric. E musai.
Altfel, de zic ceva la întâmplare, precum „castravete diabolic”...
Bună, Irene! Să-ți fac controlul anual!
Ce naiba se-ntâmplă?
Întunericule!
Nu! Până aici! Ai promis că nu mă încurcă.
Vreau să-l inspir. Munca ta e superinspirațională
- ...pe timp de noapte. - Regret castravetele!
De obicei.
Oprește-te! Nu mai spune nimic!
Crearea visului e o artă foarte delicată.
Orice spui sau gândești poate influența visul.
- Ai înțeles? - Orice gândesc?
Ceva înfricoșător, nu?
- La ce te-ai mai gândit acum? - La un coleg de școală.
La cine?
La Richie Panici.
Fugiți!
Ai fost „consificat”.
Se zice „confiscat”.
Orion Smiorcăitu'!
A mai tras cineva apa după tine, Orion?
- Nu poate păți nimic, nu? - Nu. E imposibil să pățești ceva în vis.
- Ce ușurare! - Dacă nu cumva moare.
- Apoi moare și-n realitate. - Ce?!
Scapă de-aici, puștiule, că se termină nasol de tot!
Sunt conștient de asta.
Poftim?
Gândește-te la ceva care să ne salveze, Orion!
Hai! Gândește-te!
Pagina 14 din carnețel. Înfundarea toaletei și inundarea școlii.
Ce?
Nu!
Puștiule!
Rezistă, Orion!
Ce naiba a fost asta?
Ori ești foarte zdruncinat, ori foarte creativ.
Tu ești foarte norocos.
Putea fi un dezastru.
N-a fost un dezastru. Știi de ce?
Ți-ai înfruntat direct fricile și le-ai arătat ce poți.
Mai încercăm o dată.
Trebuie doar să ții mâna așa și...
Mi se pare mie sau eu sunt mai entuziasmat?
N-am depășit nimic.
Am fost de față. Am văzut cu ochii mei.
Eram îngrozit și încercam să scap de moarte.
Adevărul e c-am sesizat groaza de moarte.
Dar tot a fost impresionant.
Nu m-asculți, Întunericule. Nu mi-am depășit fricile. Tot sunt speriat.
Știu că te înșeli și o pot dovedi.
- Mă-ndoiesc. - Zău, Istețilă?
Ia să te văd ce zici de asta!
Nu te mai temi de mine.
Nu-i așa?
Nu mă tem de tine.
Ai văzut?
La asta mă refer.
Fiica mea se va bucura că devenim prieteni.
Știam c-o să ne apropiem. Nu ești prea mic să ai o fiică?
Viitoarea mea fiică.
Ești țăcănit, puștiule.
Stai!
Când erai mic, vedeai viitorul?
Cred că da. Nu știu. Improvizez și eu.
- E o idee proastă? - Nu. Nu știu.
Povestea e grozavă. Îmi place, ai inclus și Lumina.
Revine sau a fost o apariție specială?
Posibil. Ți-am spus că improvizez.
- Nu știu cum poți inventa atâtea. - Și tu ai putea face o poveste ca asta.
Ba n-aș putea. Doar că... Nu-s prea multe?
Deja străbăteai lumea cu Entitățile nopții,
iar acum vezi și viitorul?!
- Tichie de mărgăritar? - Nu știu ce înseamnă.
- Exact ce-ai zis tu. - Atunci, da.
Foarte bun argumentul.
Renunț la elementul „ghicitul viitorului”. Micul Orion nu mai prezice nimic.
Ești sigur? E mișto și amuzant, așa că...
Nu, am renunțat.
- Bine. - Am uitat unde am rămas.
Zburai iar cu Întunericul.
Exact. Eu și Întunericul zburam iar prin noapte,
dar era diferit, de data asta.
Ai dreptate. Chiar se văd toate ridurile actorilor.
Cât se poate de clar.
Cred că arată ca o curea.
Știi cu ce se aseamănă? C-un robot ce așteaptă o îmbrățișare.
Miroase a gaz?
Oare am uitat să opresc cuptorul?
Nu funcționează nimic.
Ia să văd ce casetă să pun...
- Salut! - Ce ți-am zis, băiete?
- Dacă viața e un accident cosmic... - Ce? Nu!
- ...și existența mea nu înseamnă nimic? - Stai! Nu!
Mami!
Până aici! Trebuie să mă duc iar la psiholog.
Mamă, puștiule! I-ai dat la temelie.
- Ce a fost asta? - Cred că am auzit ceva, dragă.
Știi cât te plătesc pe oră? Așteaptă puțin, da?
Mami!
Ce s-a întâmplat, dragule?
M-am speriat.
Urăsc întunericul!
Haideți! Am auzit că au ceai excelent aici.
Auzi, Întunericule? Mersi.
Pentru ce?
Pentru toate astea.
Îmi arăți că noaptea nu se rezumă la întuneric.
N-ai pentru ce.
Nu-l lua în seamă pe puștiul ăla!
Nu știe ce spune.
- Poate știe. - Nu știe.
Eu eram la fel, mai știi?
Îi e frică.
Da. Știu cum e să-ți fie frică.
Da? Ție de ce ți-ar putea fi frică?
Că toți au dreptate în privința mea,
că nu sunt de treabă, ci înfricoșător, cum susțin ei.
Mai știi când mi-ai spus că ești un tip grozav?
- Dar eu nu te-am crezut. - Da.
Încep să te cred.
Mulțam fain!
Să știi c-ai făcut mari progrese.
Nu știu ce să zic...
Gata! Înapoi, la muncă!
E timpul să plecăm.
Bine. Începe moțăiala.
Haide! E timpul. S-a terminat pauza.
Orion! Ți-a căzut asta.
Mersi, Liniște.
Eh... n-ai pentru ce.
Ești gata, puștiule? Hopa sus!
Nu pot să cred!
- Cine e? - Lumina, dușmanul Întunericului.
Hm!
Îmi place, nu știu de ce. Mă simt în siguranță, ca-ntr-o pătură pufoasă.
Dacă vă place senzația asta...
Uită-te la mine, lume! Sunt tare strălucitor!
Știu și eu șmecherii.
Dar, spre deosebire de alții, prefer să nu mă laud cu ele.
E musai să trecem de fiecare dată prin asta?
Prin ce? Nu știu la ce te referi.
Atitudinea ta, lipsa punctualității, nesiguranța... Salut, puștiu'!
Salut!
Mereu, aceeași poveste.
Cum apar, te intimidezi. Mă-nvinuiești pentru nesiguranța ta.
Zilnic, eu aduc strălucire și speranță-n lume, iar tu, opusul.
Nu e... Fac mai mult decât atât.
Pe bune? Ce anume?
Multe. Mi-ar plăcea să ți le spun pe toate,
dar n-am timp acum.
Cădem și noi o dată de acord.
Aduc lumina aici peste vreo trei secunde,
așa că, dacă vrei să mai exiști...
În fine... Oricum plecam. Nesimțitule!
Nu i-aș zice așa. Pare de treabă.
Nu-i chiar așa. Crede-mă!
Auzi, tată?
Te culci?
Nu. Mă-ntrebam dacă putem face o plimbare,
- ...în timp ce termini povestea. - Serios?
Să fim în beznă, ca Orion și Întunericul.
Sigur!
Mâine n-ai școală. Da. Să mergem!
- Hai! Putem să traversăm parcul. - Bine.
Știi ceva? Prefer celălalt traseu.
Sunt de acord.
Îmi lași mâna puțin?
- Sigur. Scuze. - Nu-i nimic.
Am făcut niște versuri. Să le notez.
Sunt bune?
Mi se pare ciudat că nu se văd stelele.
Sunt întru totul de acord.
Nu trebuie să te prefaci că voiai și tu să vii pe-aici.
Nu mă prefac.
Nu erau lumini în parc. Și eu m-am temut.
Credeam c-ai trecut peste asta.
Așa ai zis în poveste.
Ei bine, e o poveste complicată.
N-o poți lăsa să fie complicată? Părinții adoră poveștile simple.
Problema personajului se rezolvă, iar ei nu-și mai bat capul cu asta.
Orion vede că Întunericul nu e rău. Gata cu teama. Apoi, banchetul.
Să includ și un banchet?
Dacă tu te mai temi, lasă-l și pe Orion să se mai teamă!
Doar poveștile reale ajută cu adevărat.
E un argument excelent.
Crezi?
Da. Să folosim neapărat ideea asta!
Care-i baiu'?
Chiar! A crăpat?
- Insomnie! - Ce-i?
Treaba mea e să mă gândesc la ce e mai rău.
Nu, sunt bine.
- Da. A trecut peste asta, nu? - Absolut.
Bun. Hai să trecem la treabă!
Să ne-ntrecem!
Hai!
Luați-o înainte! Sunt „mai” muritor. Nici nu-i lumină de veghe.
- Risc să mă împiedic. Pas. - De ce te temi?
De nimic. Doar îmi place ziua.
Zgomotele... Ați auzit zgomotele pe timp de zi?
- Păsări, copii la joacă, brunch... - Pare super.
Chiar e. Voi ratați totul. Ziua, e o corelație între sunete și culori.
Totu-i luminat ziua. E psihedelic.
- Roșu, verde, galben, violet. - Avem culori pe timp de noapte.
Se văd mai bine dacă faci focul.
Da, asta e lumină.
- Uau! Serios? - Incredibil!
- Simt siguranță și căldură. - Înțeleg de ce asta nu te sperie.
Nu zic c-am nevoie de asta. Nu vă puteți imagina frumusețea ei
dacă n-ați văzut-o.
Adică Întunericul e problema?
Păi... Într-un fel, da.
Țin la el, dar cred că el e buba, nu?
Nu mă înțelegeți greșit! Întunericul e cel mai tare, dar, cu el,
nu vă bucurați de minunățiile oferite de Lumină...
Ce-i?
E timpul să plecăm.
Nu-ți aștepți noul prieten de suflet?
Să știi că tu ești cel mai tare, Întunericule!
Nu asta a reieșit din discuția
- ...de la căsuța cu ușă. - Am pălăvrăgit și eu.
Zic c-ador înghețata, dar nu exclud cartofii prăjiți.
- Eu ce sunt? - Poftim?
Înghețată sau cartofi?
- Cartofii? - Lumina e înghețata?
- Exact. - Ce-ți place mai mult?
Chiar e important?
Exact.
Aș vrea să vedeți lumina zilei. Și tu.
Adică să vadă toți cum e în lipsa mea.
- Nu era asta. - Perfect.
Atunci, poți să lămurești totul într-un discurs emoționant.
Bună!
Hai!
Mi s-a comunicat că afirmațiile mele pe timpul pauzei
au fost interpretate într-o altă notă.
Să clarific. Ador noaptea și pe bunul prieten Întuneric.
Poate considerați că ratați alte experiențe din lume.
Aș vrea să vă reamintesc proverbul: „Iarba e mai verde de cealaltă parte...”
- A lumii! Acolo e zi și vezi că e verde. - Stai! Nu asta voiam să zic.
E adevărat. Cum arată iarba verde?
Toate culorile la Entitățile diurne?
- Da. - Exact.
- Așa zic și eu. - Gata!
Cred că deviem de la subiect.
Întunericul e grozav. Are trăsături minunate.
Spre exemplu?
Ascultați! Ideea e că m-am înșelat.
Nu trebuia să zic că Ziua e superioară Nopții.
Unii zic că nu ești drăguț și plin de viață ca Ziua. Și ce?
În fond, vitalitatea Zilei e posibilă doar prin prisma opusului ei: beznă și vid.
Din perspectiva asta, sunteți vântul ce poartă aripile Zilei.
Nu cred că ajută.
Lasă-mă să termin! Concluzionez prin a vă mulțumi.
Mulțumesc. Îndepliniți sarcini modeste pentru a fi măreață Ziua plină de Lumină.
- Până aici! Plec. - Ce? Pleci?
De fapt, stau.
Rămân și aștept lumina zilei. Poate obțin un job.
Fii și tu de-nțeles!
Nici să nu vorbești cu mine!
Din vina ta ne urăște lumea. A ta și a Întunericului tău.
- Îți sunt prieten. - Halal prieten!
Mă privezi de adevărata frumusețe a vieții.
Zgomote Inexplicabile, știm că nu-ți dai demisia.
De-acum sunt Debby. Așa să-mi zici.
Debby!
Grozav, ce să zic?
Măcar ați mai rămas voi, nu?
Hai s-o pornim din loc!
Cred că Debby vrea să spună că toți avem nevoie de un pic de lumină în viață.
- Ne dorim să fim văzuți... - Dacă nu se oferă nimeni, o zic eu.
Toți vrem să fim văzuți și au...
- Da. Exact ce ziceam. - Da.
- Exact. - Gata! Demisionez.
Și eu. Gata cu traiul în umbra ta!
Stai! Ce?
Visele pe timp de zi sunt la modă. Va fi o superprovocare.
- Nu se compară cu coșmarurile. - Te rog, Vise!
Asta pune capac. Demisionez odată cu Vise.
Ce caut noaptea dacă somnu-i fără vise? Care-i rostul?
Dacă pleacă Somnul, îmi pică mie-n cârcă să-i țin treji pe toți, tot timpul?!
Nu. Prea mult de muncă. Și eu îmi dau demisia.
S-a terminat pauza! Nu vă mai prostiți! Trebuie s-o luăm din loc.
Abia aștept să văd zorii zilei!
Nu mă lăsați să fac asta singur. Vă rog, trebuie să colaborăm!
Suntem prieteni.
Mi-a făcut plăcere să-mi petrec timpul cu voi.
Dimineață plăcută!
Bună dimineața, oameni buni! A spus cineva „Lumină”?
Sincer, nu știu ce vede lumea la el.
Poate, tu.
Eu sunt singurul rămas din noapte.
Asta nu mai e noapte.
Se-aseamănă cu nimicul.
Așa se și aude.
Iar mâine te duci și tu...
Voi zbura de unul singur pe veci?
- Ce idee îngrozitoare! - Îmi pare foarte rău.
- Poate-i găsesc mâine și-i conving... - Nu!
Nu-mi continui drumul.
Mă așez pe asta, orice ar fi... Un bolovan? Nu știu. Nu cred c-are viață.
Stau pe chestia asta și-aștept zorile.
- Nu se poate! - De ce nu? Oricum nu mă place nimeni.
- Nu e adevărat. - Unde s-au dus toți?
Hei, Întunericule!
Dă-i drumul! Mișcă-te sau pierzi!
Întunericule?
Hai! Dă-i drumul!
Haide, nu poți sta în lumină!
Nu ți-e menit. Vei pieri.
Sunt dispus să-mi asum riscul.
Bine. Să nu zici că nu te-am avertizat!
- Stai! Nu! - Regret amarnic, puștiule.
Ziua nu stă după nimeni.
Trebuie să pleci acum!
N-am nimerit-o deloc. Care era probabilitatea?
Nu! Întuneric!
Întunericule!
Nasol! L-am avertizat.
Trebuie să plec să fac posibilă viața pe Terra, de-astea.
Pa, puștiulică!
Bună dimineața tuturor!
Zile luminoase precum chipurile voastre frumoase!
Așa, și pe urmă?
- Nu știu. - Cum adică?
Nu știu ce urmează. Asta e tot.
Îl lași pe copilul din tine în mijlocul...
- Unde erai? - Prin Europa? Nu știu.
Nu-i o încheiere bună.
Ți-am zis, e poveste complicată. Am rămas în pană de idei.
E povestea ta. Ai trăit-o.
Așa e, dar nu știu cum se termină.
Aceste grupări vizibile de stele poartă numele de „constelații”.
Dacă privim noaptea bolta cerească,
- ...începem să distingem... - Ne uităm la tavan.
Totuși, e o iluzie reușită. Și foarte educativă.
Ar trebui să putem privi cerul.
Au ridicat un oraș ce blochează stelele și ne dau stele false?
Ce cugetare profundă, scumpa mea!
Mersi. Nu am vrut să-ți denigrez slujba.
Planetariul mi se pare foarte cool.
E un loc de muncă super.
Mersi. Îmi place și-mi place și ce-ai zis. Ambele.
Am o idee referitoare la deznodământ.
Da? Ia s-o auzim!
Serios? Ești sigur?
Sunt foarte sigur. Spune!
Bine. Îmi fac eu apariția.
- Tu? - Nu-ți place?
Ba da, la nebunie. Continuă!
Oare ne-am fi împrietenit de eram de-o seamă?
Abia aștept să aflu. Continuă!
Bine. Deci apar eu.
Bună!
Bună, persoană apărută pe țestoasa mea!
Eu sunt Hypatia.
Astronomul din Grecia antică?
Nu-s chiar ea. Am fost numită după ea.
E mai logic așa. Eu sunt Orion.
Constelația.
Da. Nu-mi pare un vânător, ci mai degrabă...
un robot ce așteaptă o îmbrățișare.
Da, am mai auzit asta.
Știi unde ne aflăm?
Prin Europa? Nu știu.
Frate! Sunt tare departe de casă.
Am dat-o-n bară azi-noapte.
Știu. Ți-am urmărit povestea.
- Serios? - Da.
Fără noapte, oamenii nu dorm. Fără somn, înnebunesc.
- Nu îngăduim asta! - De asta-s aici.
Știu cum putem recupera Entitățile nocturne.
Serios? Ce idee ai?
Am scris o poezie, ca să ajut.
„Acum, c-a dispărut, mi-e dor de noapte
Acum, când nu mai e decât lumina”
Nu știu dacă ajută la ceva.
Continuă!
„Când ce zăresc nu-i noapte și nici zi
Întreaga lume pare a chiui
Dar mie totuși noaptea mi-ar lipsi
Căci întunericul lumea mi-o poate dezvălui
Această lume e prea strălucitoare
Prea zgomotoasă, egoistă, luptătoare”
Incident apocaliptic urmat de o criză climatică.
Efecte catastrofale, fără întuneric.
Nu-i deloc cum mi-am imaginat.
„De taci, nu-i nimeni să te asculte
Iar, de ești altfel, cercul te respinge”
Bine.
Recunosc, îmi subminează încrederea.
„Credeam cândva Că liniștea-i a sunetului lipsă
Dar am descoperit Că-i matca șoaptelor mărunte
Credeam cândva Că Întunericul e a Luminii lipsă
Dar el e bolta stelelor strălucitoare
Liniștea, Întunericul și Visele Odinioară m-au învăluit
M-au ocrotit În lumea ce-ndată m-a jertfit
Acum, că a dispărut, mi-e dor de noapte
Acum, când nu mai e decât lumina
Ești poetă.
Da, sunt.
A fost foarte frumoasă. Mulțumesc.
Trebuie să readucem noaptea pe lumea asta.
Întunericul e dus. Nu e posibilă noaptea.
Nu-i așa.
Întunericul trăiește încă, în amintirea ta.
- Cine are acces la amintirile tale? - Vise! Avem nevoie de ajutor.
Avem nevoie de întreaga echipă.
Mort în vis, dus pe bune.
- Insomnie! - Ce-i? Îmi fac treaba.
Totuși, nu-i indicat să lăsăm soarta lumii
în seama unui puști de 11 ani cu trac.
Nu-ți face griji! Îți voi fi alături.
Rezolv eu.
E rândul tău, Somn.
Nicio grijă! Las' pe mine!
Bun. Ia să... numeri oi!
Bravo, Somn!
Ești gata?
Vise plăcute, Orion!
Trebuie să săpăm profund, în cele mai ascunse cotloane ale minții lui.
Dialogul cu Sally...
ZIUA EXPUNERII ORALE
Discursul la ore.
Clovnii ucigași.
Undele mobilelor... Bubele de țânțari...
Picajul de pe zgârie-nori.
Da. Am găsit.
Noaptea în care l-ai cunoscut pe Întuneric.
Ești în dormitorul tău.
Auzi un zgomot din cel mai întunecat colț al camerei.
Prinde contur o formă amenințătoare, ieșind parcă din obscuritate.
- Întunericule! - Orion!
- Te-ai întors după mine. - Sigur. Ești prietenul meu.
- Mi-a fost teamă că te-am pierdut. - Nu. Sunt chiar aici.
Poftim?
Întunericule!
Nu!
Întunericule!
Orion!
PĂZEA! CLOVNI UCIGAȘI
ALBINE
Ce-i asta? De ce tot apare?
E în mintea ta, Orion. Numai tu poți opri asta.
Trebuie să-l tragi de acolo.
Nu pot sări acolo. Ce voi păți?
Nu știu, dar cred că asta e ideea.
Ce vrei să spui?
Vrem să știm finalul. Așa, acțiunea nu ne mai sperie.
Dar poate e normal să fii speriat.
Cred că trebuie să simți frica.
Și să acționezi, totuși.
Baftă, Orion!
Mulțumesc, Hypatia.
Rezistă, Întunericule! Vin!
Orion! Aici!
Orion!
Întunericule!
Să te scoatem de aici!
- Se va rupe! - Nu! Rezistă!
Trebuie să-l trezim acum!
- Dacă nu acționăm, amândoi... - Se fac mii de bucăți și mor?
La o parte! Mă ocup eu.
O să ne tragă înăuntru!
Ce se întâmplă acum?
Nu știu, dar, dacă sunt cu tine,
nu mă mai îngrozește atâta teama de necunoscut.
Știu ce vrei să spui.
- A fost o plăcere să te cunosc. - Plăcerea e numai a mea.
Orion! Trezirea! Ai întârziat la școală! Somnul îți încetinește creșterea!
Trezește-te!
- De ce nu merge? - Nu știu.
- N-am mai adormit așa pe nimeni. - Trezirea! E timpul!
Trezește-te!
- Trezește-te odată! - Hai!
Orion, dacă nu te trezești, o să ratezi excursia școlară.
O să ratezi excursia școlară.
Sally!
Am reușit, Întunericule.
Bine lucrat, puștiule!
Bun așa! Uite că apare! Mă bucur că te-ai întors, prietene.
Pa, Orion! A fost de vis să petrec noaptea cu tine.
- Chiar că da. - Pa, Hypatia!
Îți admir munca.
Și eu o admir pe a ta.
Și o admir și pe a ta.
Măiculiță!
- Ești cel mai tare, Întunericule. - Da, subscriu.
- Mulțumesc pentru tot. - Ura!
- Asta a fost tot. - Dar ne vedem mâine-seară.
Sigur, o să vezi întuneric, dar nu chiar ca acum.
Dar o să mă vezi în alte moduri chiar mai bune.
Da. Acum înțeleg și apreciez asta.
- Mulțumesc pentru asta. - Nu, eu îți mulțumesc, Orion.
- Pentru ce? - Că mă vezi așa.
Contează foarte mult cum te vezi prin ochii celorlalți, știi?
Te duci în excursia de mâine?
Da.
- Ai emoții? - Sunt îngrozit.
Dar mă duc oricum.
Bravo ție, puștiule! O să te descurci.
Mi-a părut bine, Hypatia.
Și mie, Întunericule.
- Ai un tată bun. - Știu.
Stai! Ce?
- Nu înțeleg. - Am venit să te ajut.
- Din viitor? - Așa cred.
- Sunt bine, în viitor? - Te descurci.
- Adică nu trebuie să-mi fac griji? - Cred că asta zic.
Par atât de tineri.
Zici? Parcă au un milion de ani.
Ce-i?
Nu ne-am înțeles că stai la tine, Orion?
E seara următoare. Ați dormit toată ziua.
- Ce? Doamne! Așa e. - Sfinte! Am dormit prea mult.
Da, erați obosiți. V-am lăsat să dormiți, să vă reveniți.
Ea cine e?
Mă credeți sau nu, e copila... din copilăria mea.
- Mă bucur să te cunosc. - Bună!
- Cum te cheamă? - Hypatia.
Ce drăguț!
Ai putea s-o duci pe Hypatia acasă?
- Unde stai? - În Manhattan.
Cum ai ajuns aici? Ai tăi știu unde ești?
- Oarecum. - Nu pot veni?
Exact. Poate îi vom suna.
- Ce ne facem? - Nu știu.
- Nu te lăsăm acolo înainte să exiști. - Știu.
Cum de te-ai întors?
- Nu știu. Pur și simplu. - Fă-o iar!
Bine.
- Ce e? - Nu știu. Nu funcționează.
Cumplit! Poate te adoptă ai mei.
- Ce? Nu. Și mama? - Te-a plăcut.
Nu a ta, ci a mea. Soția ta.
Chiar. Am o soție?
- Da, mama mea. - Știu.
E un dezastru!
Ce?
Cine ești?
Tycho. Am venit să ajut.
Am mașina timpului pe peluză. Te duc acasă.
- Da? - Dar trebuie să plecăm acum.
Asta a eliberat monștrii interdimensionali și trebuie opriți până nu distrug istoria.
Ne vedem peste 20 de ani.
- La semnalul meu, fugi spre capsulă. - Am înțeles.
Acum!
Da.
Țin-te bine!
Ce...
Tată!
Hypatia!
Tycho! Nu ne-am văzut de mult. Nu te-ai schimbat.
- Tu te-ai schimbat. Ești atât de bătrân! - Am mai crescut nițel.
Trebuie să plec.
- Mersi că m-ai adus acasă. - Sigur.
Și apoi am pilotat mașina timpului până aici,
am omorât monștrii și m-am pus în pat.
- E un final grozav. - Da?
Absolut. Mersi că l-ai găsit. Eram în impas.
- Ți-e somn? - Da.
- Noapte bună, dragă! - Noapte bună, mamă!
Deschisă sau închisă?
Azi, închisă.
Bine. Somn ușor!
Bună, tată!
A adormit?
- Aproape. - A găsit o încheiere?
Da, cu mașina timpului.
E bună. O mașină a timpului.
Ce idee bună!
Așa am zis și eu. Mai stai treaz?
De dimineață, mă întorc în oraș. Mă mai bucur puțin de noapte.
Bine, tată. Mă duc la culcare.
Noapte bună!
Noapte bună, mamă!
Noapte bună, Hypatia!
Pot să stau cu tine?
Mi-ar face mare plăcere.
ORION ȘI ÎNTUNERICUL
BAZAT PE CARTEA „ORION ȘI ÎNTUNERICUL”, DE EMMA YARLETT
ÎN MEMORIA LUI MEGHAN NOYES ȘI A LUI NOELLE MCCOWN
Subtitrarea: Olivia Primejdie