Привіт. Мене звати Оріон.
Я дитина. Як і ти. Тож ми маємо дещо спільне.
Коротше, я побачив, що ти сидиш одна, і подумав, що тобі нудно.
Мені було б.
Тому зараз я іду до тебе і...
проходжу повз.
Питаєш «чому»?
Тому що, Саллі,
я боюся.
Чого я боюся, цікавишся? Багато чого.
Але цієї миті —
відмови, приниження, того, що з мене всі сміятимуться.
Я боюся не лише тебе, Саллі. І не лише дівчат.
Я всього боюся, якщо чесно.
О, з тунцем. А в тебе з чим?
Прикольно було б знати.
Психолог порадив мені фіксувати страхи.
Тому я завів блокнот. З ним легше їх контролювати.
Візьмемо сторінку 14.
У мене є страх забити туалет і затопити всю школу.
Слава богу.
Ще я боюся відповідати на уроках.
Хто знає, який мореплавець першим досяг Індії?
- Я! - Непроста ситуація.
Пані Спіноза рідко питає тих, хто підіймає руку.
Та підіймати руку, щоб не спитали, ризиковано.
Тому я намагаюся бути невидимим, але не повністю.
Я знаю, що то Васко да Гама. У п'ятому класі його багато.
Але я боюся ненароком сказати Гаско да Вама чи Даско га Вама.
Мене засміють.
Пані Спінозо, я знаю!
Так, Лізо?
Васко да Гама.
Молодець, Лізо.
Я не дуже люблю Лізу.
Я взагалі багато чого не люблю.
Особливо клоунів-убивць.
- Телефонних хвиль. - Привіт, бабусю!
Заражень від укусу комара. Падінь з хмарочоса.
Казати «добридень». Дорбидень!
Бджіл, собак, океану.
Я боюся підвести команду.
Оріоне, лови.
І, звісно, роздягалень. Бо, А, хто їх не боїться?
Цілий, Ґейбе?
І, Б,
Річі Панічі.
Так, так, так.
Які люди! Оріон-Скигліон.
Привіт, Річі.
Не часто штани носиш?
Я боюся, що мене принизить Річі Панічі.
Що він мене вдарить.
А ще... Добре, що як я дам здачі, його ніс застрягне в мозку, і він умре?
Таке буває. Заґуґліть.
Мене заберуть в колонію. І моє сумління...
Агов! Я спитав, чи часто ти носиш штани. Не будь грубим.
Так, я ношу штани.
Часто?
Що це в тебе за блокнот?
«Я боюся монстрів,
бджіл, стрижок, собак, океану,
Річі Панічі».
Гей, я популярний! Дякую!
Стоп. Ти намалював мене мертвим! Та як ти посмів!
Я консифікую цей малюнок на підставі того, що він ображає мене, Річі Панічі.
Якби я не боявся, я б сказав, що він мій,
що я вклав у нього душу і що ти маєш його віддати.
І що правильно «конфіскую».
Дякую, Річі.
Чорт з тобою.
Невдаха.
Не знаю, нащо я йому подякував.
ДЯКУЮ, РІЧІ
ДІЛЕННЯ У СТОВПЧИК
Усім гарних вихідних. Не забудьте покласти дозвіл мені на стіл.
В понеділок ми їдемо у планетарій рівно о 9:00.
О ні. Я думав, пані Спіноза забула про екскурсію.
Буде весело!
Весело? Що ти кажеш, Лізо? Ти здуріла?
Ця екскурсія нас погубить.
Тридцять дітей в іржавому автобусі, що мчить по трасі?
Це пряма дорога до аварії.
Повірте, я вивчав статистику смертності.
Плюс всі ці моделі Сонячної системи —
скільки вони вже там висять? Сто років?
І що як я сидітиму з Саллі, і ми торкнемося руками?
Я запанікую.
Я стану посміховищем і ніколи не пізнаю радості людських стосунків.
Біжімо, вперед.
Оріоне, де твій дозвіл?
Я боявся, що вона спитає.
Батьки мене не відпускають.
Так, вони не вірять у...
космос.
Так, усе складно.
- Он вона. - Де?
Салют, Оріоне.
Я вже не можу дочекатися екскурсії.
Я тут подумала, ти не хочеш сісти разом? В планетарії.
Якби ж я не боявся, я б сказав: «Авжеж, Саллі. Ще й як хочу.
Це моя найзаповітніша мрія.
Але для цього я маю перестати думати про все те погане, що може ста...»
Ой, це моя мама. Мені пора.
Побачимося в планетарії, Оріоне!
Ні, не побачимося.
Сімнадцята сторінка. Я боюся, що мої батьки кудись переїдуть.
ПРОДАНО
Не знаю, звідки цей страх. Психолог теж не розуміє.
У мене хороші батьки, він каже. І я думаю, він правий.
Привіт, рідний.
Привіт, мамо.
Як школа?
Нормально.
Я спекла вівсяне печиво.
ДОЗВІЛ НА ЕКСКУРСІЮ
Звідки це тут?
Тато знайшов його під диваном.
Думаю, ти хотіла сказати між подушками.
- Хочеш поговорити? - Не дуже.
Їдь. Тобі сподобається.
Я так не думаю.
Оріоне, старий, я розумію, ти боїшся.
Але послухай, всі чогось бояться, це нормально.
Головне не давати страхам контролювати твоє життя.
Це правда. Інакше я б так і не освідчився.
Щоб побороти страх, треба подивитися йому в очі.
Я люблю своїх батьків.
І ціную їхню турботу, але...
це найгірша порада, яку я чув.
Схоже, нам прийшов кінець.
О ні.
Який жах.
Геть нереалістичний мультик.
Вторсировина не говорить. Вона не вирушає у пригоди.
Не люблю, коли мені брешуть.
Реальне життя складніше.
І реінкарнація — це казки...
- Овва. - Овва.
...для упаковок і людей.
У реальному житті, смерть — це кінець.
Усвідомлення того, що вона неминуча, жахає мене.
Я намагаюся її уявити.
Логічно, що смерть — це ніщо.
Але як уявити ніщо?
Чорнота і тиша — це не ніщо.
Чорнота і тиша — це щось.
Мабуть, ніщо уявити неможливо.
Оріоне, пора спати.
- Готовий? - Так.
- Зуби почистив? - Ага.
Що ж, старий, солодких снів.
Добраніч, Оріоне.
Заждіть!
Як щодо історії на ніч?
Ну, як у старі добрі часи.
Оріоне, ми про це говорили.
Оця підійде. Товстенька — якраз на ніч.
Боюся, на Джеймса Джойса у нас часу не вистачить.
Гаразд.
Пам'ятай, ми завжди поряд, Оріоне.
Прошу, не вставай сьогодні. Нам з мамою треба виспатись.
Гаразд, не буду, але...
залишите двері відчиненими?
Гаразд. Скажи наскільки.
Добре.
Ще трохи.
Отак?
Ну, трохи ще.
Так?
Клас! Так!
Хоча можна ще трішечки.
- Дякую. - Добраніч, рідний.
- Добраніч, синку. - Добраніч, мамо і тату.
Що ж, не так все й погано.
Беру слова назад. Усе погано, дуже погано. Просто жах.
Бо найбільше за все
я боюся
темряви.
ОРІОН І ТЕМРЯК
О ні.
Будинок старий, він осідає.
Не треба панікувати.
Батьки сплять, їм рано вставати. Можу я хоч раз їх не будити?
Ні!
Щоб тебе, темряво!
Скільки жорстокості ховається під твоїм смолистим покровом... темряви?
Коли ти даси мені спокій?
Спокій.
Ну все! Вітаю, ти мені настобісів!
Кожної божої ночі крики, шалене гупання і чортзна-що ще!
Сім ночей на тиждень, 365 ночей на рік.
Це нестерпно!
Що ти таке?
А що, не видно? Тут і надворі лише темрява.
Ку-ку! Я Темряк. Та-дам!
Ну от, знову. Знаєш, мене багато хто боїться.
Але ти... Ти справжній унікум.
З усіх дітей, що мене бояться, ти найгучніший, найдокучливіший
і, якщо чесно, найшкідливіший.
Це досягнення.
У тебе велика конкуренція. Заціни.
- Мільйони бояться темряви. - Ти ведеш список?
Так, веду.
Знаєш, скільки дітей мене бояться? У мене комплекс.
І тут лише дещиця імен.
Тебе не існує.
Тоді чому ти зі мною розмовляєш?
Темрява — це відсутність світла,
а не дурнувата мультяшка.
Приїхали.
Слухай, ви, люди, завжди якось дивно мене уявляли.
Я тебе не чую. Чому? Бо тебе нема.
О ні, я є.
Я навіть зняв про себе фільм.
Ну, щоб пролити світло на темряву.
Це моя Мона Ліза.
ЖИТТЯ ТЕМРЯКА
Темряк існує понад 500 мільйонів років,
відколи перші організми виробили світлочутливі білки.
КІНЕЦЬ РЕЖИСЕР: ТЕМРЯК
ОПОВІДАЧ: ГЕРЦОҐ ТИТРИ: БАСС
Ну що?
Не зайшло.
Я просто хочу сподобатись. Усі проти мене.
Мій фільм не взяли на «Оскар», хоча він шедевральний.
Проплачена премія.
Фільм непоганий.
Але короткуватий для 500 мільйонів років.
Хоча стислість — це добре.
Думаєш, мені подобається бути тим, хто всіх лякає і пригнічує?
Я просто роблю свою роботу. Але люди постійно мене ображають.
Правда в тому, що майже всі мене бояться. Або ненавидять. Або вважають злом.
Деякі думають, я ніщо.
Тяжко це.
Слухай, вибач, я не хотів...
Та все добре.
І я люблю людей. У тому й річ.
Просто ми часто дивимося на себе очима інших людей.
Якби ж вони дали мені шанс...
Я тебе розумію.
Мене теж ображають у школі.
Річі Панічі, Девіс, Говард,
Айзек, Ребекка.
Вона переїхала, проте досі шле мені погрози на ДН.
Все одно приємно.
Гм, так. Не забуває.
Я ДОЗВОЛЯЮ ОРІОНУ...
Я хочу позбутися страхів.
Так, було б непогано.
Може, ти б перестав кричати щоночі.
А знаєш що? Я знаю, як тобі допомогти.
Приходь на мою роботу, і ти побачиш, що я не страшний.
Ти навчишся бачити красу ночі, а не сахатися її весь час.
Що скажеш?
Ти за чи так?
Я...
категорично не за.
Ну авжеж.
Що ж, гаразд, якщо хочеш до кінця життя тремтіти від страху — вперед.
Це твій вибір.
ПЕКЛО ДЯКУЮ, РІЧІ
- Не часто штани носиш? - Оріоне, лови!
Оріон-Скигліон.
Салют, Оріоне.
Я вже не можу дочекатися екскурсії.
Гаразд, я прийду!
Містере Темряк?
Я знав, що ти передумаєш!
Потиснемо руки на честь угоди.
Бачиш? Нічого страшного.
Зачекай.
- Я знаю, чого ти домагаєшся. - Ти про що?
Цією історією.
Нічого.
Ні. Ти розповідаєш про те, як ти подолав страх темряви,
щоб я теж його подолала.
Ну, я...
Але не вийде.
Страх темряви — це древній інстинкт, який рятував нас від нічних хижаків.
Ого, а ти дослідила питання.
Я написала про це вірш.
«Поетеса Гіпатія». Звучить.
Всього один вірш.
Ну і що?
Він не дуже.
Не може бути. Зачитаєш?
Ні! Я лиш хочу сказати, що страх темряви природній.
Він закладений в нас. Нічого не вдієш.
Ясно.
Ну, тоді я побажаю тобі доброї ночі і...
Стій!
Я не казала, що твоя історія нецікава.
Я просто попередила, що вона мені не допоможе.
Добре, я зрозумів.
Отже, ви з Темряком злетіли в небо...
Отже, ми з Темряком злетіли в небо...
Здорово, га?
Якщо «здорово» дорівнює «кошмарно», то так!
Я виб'ю з тебе страхи, навіть якщо ґиґну.
А я, до речі, безсмертний, тож маю цілу вічність.
Почнемо наш оглядовий тур з того, що я називаю «плюшками ночі».
Бачиш? Якби не я, ти б не розгледів усіх зморщок акторів.
Жахливий з тебе рекламник.
Ну як? Круто, га?
У мене алергія на світляків!
Але не на зірки!
У мене алергія на смерть! Ми надто високо!
- І на життя теж. - Що?
Е, нічого.
Давай, занур руку у воду.
Щоб її акула відкусила? Здурів?
Ні. Щоб ти відчув дотик океану.
Ти коли-небудь чув слово «веселощі»?
Його придумали, щоб прикривати небезпеку.
Заціни! Феєрверки бувають лише вночі!
Їх можна запускати і вдень!
Можливо.
Але було б мляво. Краса у контрасті.
- Ти що, заплющив очі? - Я захищаю сітківку!
Та годі тобі, подивись.
- Ні! - Ти проґавиш найцікавіше.
Ні за що!
- Подивись. - Ніколи.
- Але який тоді сенс туру? - Ніякого!
Я ж для тебе стараюсь.
От бачиш, наскільки краще?
Малий? Малий!
Спіймав!
- Мамочко! - Я ненавмисне.
Ти мене впустив! Я міг вмерти! Я хочу додому!
Не турбуйся, я відвезу тебе.
Зрештою.
Зрештою — це коли?
Дивись, Велика Ведмедиця. Вона дуже гарна цієї пори.
Коли ти відвезеш мене додому?
Хороше питання. Дуже пряме.
Через 24 години.
- Отже про зірки... - Через 24 години?
Ага. Зміну дня і ночі ніхто не скасовував. Існує цикл. Я не можу піти назад.
Що? Чому?
Слухай, я маю йти.
Та якщо хочеш брести додому через ці хащі, ще й глупої ночі, сам...
Стій! Я не дійду додому сам.
До нього кілометрів сто!
Що ж, схоже, тобі таки доведеться піти зі мною.
Пристебнись і будь напоготові, бо тебе чекає вибух мозку.
- Знову заплющив очі? - Я в хатці!
Серйозно? Знаєш, скільки людей мріють бути на твоєму місці?
- Нуль? - Багато. Відповідь: багато.
- Бо я найкраща сутність. - Мамо!
Так буває, коли немає іншої сутності, яку б люди любили більше за тебе.
Усім доброго ранку!
Вчасно і прекрасно.
Сьогодні буде 24 і ясно.
Низька вологість і прохолодний вітерець.
Буде ясно-ясно і дуже-дуже класно.
Іншими словами — як завжди.
Обожнюю цю роботу.
Ну так, початок видався не дуже: я тебе впустив, і ти мало не вмер.
Але в нас нема часу про це думати.
У мене дуже відповідальна робота.
Я щоночі прилітаю і накриваю всіх.
Чим?
Темрявою.
А ще моя робота дуже важлива, бо без темряви інші не зможуть працювати.
Хто «інші»?
Інші нічні сутності.
Стоп, є ще хтось?
КАФЕ «АВТОСТРАДА»
Підвищую. Твої дії, Кошмарику?
Я думаю. Я завжди думаю. Ти ж знаєш. Мозок пухне.
Думай!
Ай, чорт. Я пас.
А ти, Тишко?
Зрівнюю.
Зрівнює. Твій хід, Дрімото.
Що?
Флеш-рояль?
Неймовірно.
Твою ж маму!
Га? Що сталося? Що я пропустила?
Ти виграла.
А, прекрасно.
Приємно мати з вами справу.
Ну супер!
Стій, нащо ми сюди прийшли?
Ну, щоб перепочити.
У нас перекур кожного часового поясу.
Вони милі. Ти їх полюбиш.
- Салют, братва! - Темряк!
З поверненням!
Ви сьогодні в ударі!
- Ти привів дитину? - Тут дитина?
Яка легковажність!
Неподобство!
Ти здурів?
Щось мене до них не тягне.
Без паніки.
Оріоне, познайомся з рештою нічних сутностей.
Це Дрімота, Тишка, Кошмарик, Страхошумна
і, звісно, найталановитіша з нас —
Снотворча.
Ти привів крикуна?
Того, що всього боїться?
Знову намагаєшся переконати світ, що ти хороший?
Турбота про дитя і твою самооцінку
не входить у наші обов'язки!
Ого, це було різко.
Ти хоч вдупляєшся, що наробив?
Він тебе сповільнить, сам знаєш хто настигне тебе,
ти спопелишся, зникне саме поняття темряви,
і структура всесвіту вже ніколи не буде як раніше.
- Таке можливо? - Малоймовірно.
Усе. Досить цієї дурні.
Не ображайся, голубчику, але Темряк дарма тебе привів.
Знайдеш шлях додому сам, добре?
Ну, ходімо. Перерва закінчилась.
У декого з нас є справи.
Стійте! За ніч усе може змінитися!
У мене з ним 24 години. Викорінимо його страхи,
і він перестане горлати щоночі й заважати вам працювати.
Добре, гаразд. Але хай не плутається під ногами.
Домовились. Без проблем. Під твоїми не буде.
- Ти справді в це віриш? - Га?
Що зможеш викорінити мої страхи за ніч?
За ніч усе може змінитися!
- Що то за світло? - Яке світло? Я не бачу.
Те, яке ти від мене ховаєш.
Я? Ховаю? Та ти мізками вдарився!
- Не підходь. Вони мене не люблять. - Що? Дурниці. Всі тебе люблять.
Для них я ворог номер один, поганець.
Так, не найкраще вони справили враження.
Але скоро ти побачиш їх в дії. Це дуже цікаво.
І геть не страшно.
Ах, так.
Дрімота дбає про те, щоб усі створіння засинали вночі.
Це вона зараз усіх заколисує?
А, точно. Я тобі покажу. Це щось.
- Що? - Спокуха.
Вона профі. І подушка чарівна.
...і ви отримаєте знижку на...
Боже. Скажи, що це чарівний хлороформ.
Ага.
Чарівний.
Хто тут у нас такий гарний?
СОН-МОЛОТ
Ні! Стій!
Темряче, прошу!
Цей торохтій не дає мені працювати!
Хіба так можна?
Душити людей подушкою? Хлороформ? Молот?
І поцілунки — це негігієнічно.
Слухай, я в цьому ділі тисячі років.
Мабуть, я знаю, що роблю.
І мої губки чисті!
Чисті.
Дякую, що провела екскурсію.
Не знаю, чи зможу знову заснути.
Еге ж.
Ну, якщо плануєш цілу ніч зоріти, я знаю, хто тобі потрібен.
Кошмарик — найкращий у світі пародист.
Він копіює голос того, кому не дає спати, і нашіптує йому тривожні думки.
І це робота?
Гляджу, ти вмієш заводити друзів, га?
Не дуже.
Так, це помітно.
А тепер дивись і вчись.
Типовий Кошмарик.
Нащо я це ляпнув? Мішель подумає, я дурень.
Ну все, мене звільнять.
Я ніколи не закінчу проєкт!
Гм, а вона міцно спить.
Знадобиться важка артилерія.
ГАНЬБА З 4-ГО КЛАСУ
Хто назве столицю Америки?
Столиця Америки — Нью-Йорк.
Хто назве столицю Америки?
Столиця Америки — Нью-Йорк.
То я не міг заснути через нього? Ах ти ж...
Думаєш, проблема в мені? Ні, аміго.
Я всього лише мегафон уже наявних думок.
Більше не приводь його до мене, добре?
Він критикан.
Я не критикан.
Правда ж?
І злітаємо!
Ми б, звісно, не впоралися без допомоги Тишки.
Заткни цю псину!
- Це наша сигналізація? - Доне, зроби щось!
Надто тихо!
Тихо!
- Тихо! - Та заткни ти її!
- Ти виніс сміття? - Кіт вибіг!
Ми ж тобі казали, що він скалка в дупі!
Я не мати Тереза, мені потрібна тиша для роботи.
Він мені зараз усе запоре!
Забери його, щоб я могла зосередитись!
Добре, без б.
Що вона сказала? Щось про мене?
Буду відвертий.
Я і слова не розібрав. Але вона злилась.
Страхошумна! Ну ж бо, сюди!
Гей, як ся маєш?
Думаю, зараз так і проситься хрусткий звук
з нотками скреготу.
Що це було? Мамо, тату, я щось чув!
О так, я роблю важливий внесок.
Це ненормально!
- Гей, не бійся, малий! - Цить!
Це просто...
Ти порушуєш тонкий баланс природи.
Ти не повіриш, але в мене дуже важлива робота.
Ну, якщо відверто,
твоя робота полягає в підкраданні й залякуванні дітей.
Я не збираюся перед вами звітувати!
Правда в тому, що його присутність грозить зламати устрій всесвіту!
Не слухай її. Вона гарчить, та не кусає.
Я припас найцікавіше на десерт.
Тож застрибуй і вперед!
А, онде вона.
Ти про ті кольори?
Ага. Це Снотворча працює.
Якщо творення снів не закохає тебе в ніч, то пиши пропало.
Що значить «творення снів»?
Агов!
Тихіше! Вона робить магію.
Що ж, які думки крутяться в твоєму підсвідомому сьогодні, Айрін?
Ясно. Багато тривоги через роботу. Завтра важлива презентація.
Навряд чи ти готова, Айрін.
Треба вразити боса. Зрозуміла.
О, і твоя донька хоче прихистити вуличного кота.
Мамо, візьмемо його?
Багацько сьогодні роботи.
Зараз ми все вирішимо.
ПРАЦІВНИК МІСЯЦЯ
Ти впевнено презентуєш свої ідеї.
Якщо утилізуємо пружину з нашого механізму,
зможемо заощадити 30% на виробництві.
Усі в захваті.
- Ти мій кумир! - Дай автограф!
Айрін!
АЙРІН
Ти заслужила на це, Айрін.
«Найкращий працівник у світі»?
Мамо!
Ти найкраща мама на планеті!
Чумова презентація, Айрін.
Тебе стопудово підвищать.
Мамусю, можна візьмемо його?
Так, авжеж можна!
Ти супер, Айрін!
Божественно. Вона божественна. Згоден?
Так, вона крута.
Я ж казав.
Знаєш, я теж бачив сон про презентацію.
Але мене всі освистували.
І найдивніше — я був у кабінеті стоматолога.
Що за... Я цього не проєктувала.
- Це ж збіг, так? - Авжеж. Найімовірніше.
Так, бо інакше, якби я сказав, наприклад, «огірок-вбивця»...
Здоров, Айрін. Час щорічного огляду!
Що, в біса, відбувається?
Темряк?
Ні. Ані руш!
Ти обіцяв не підпускати його.
Мені треба його надихнути. А у тебе найнатхненніша робота.
Вибачте за огірок.
Зазвичай.
Стоп! Не кажи більше ні слова.
Створення снів — дуже тонке мистецтво.
Це значить, що будь-яке твоє слово чи думка може змінити сон.
Зрозумів?
Будь-яка думка?
- Подумав про щось страшне? - Що? Про що цього разу?
Про хлопця зі школи.
Кого?
Річі Панічі!
Тікай!
Вас консифіковано.
Правильно «конфісковано»!
Оріон-Скигліон!
Тобі колись опускали голову в унітаз?
Він же не може тут постраждати?
Ні, уві сні постраждати неможливо.
Ну, слава богу.
Але можна вмерти. По-справжньому.
Стоп, що? Малий! Треба вибиратися, інакше буде худо!
Я в курсі!
Ну ж бо, Оріоне! Подумай про щось інше.
Ну ж бо! Думай!
Знаю! Сторінка 14. Страх забити туалет і затопити школу.
Ні!
Малий!
Тримайся, Оріоне!
Що за чортівня то була?
Малий, ти або дуже наляканий, або дуже креативний.
Тобі дуже пощастило.
Ти міг загинути!
Але не загинув. Знаєш чому?
Бо ти подивився страху у вічі і показав, хто є хто!
Гаразд, спроба No2.
Зроби ось що: дай мені руку і...
Чому я радію за тебе більше, ніж ти сам?
Я нічого не подолав.
Малий, я все бачив, ти подолав.
Ти бачив, як я кричав і намагався вижити.
Ну, в повітрі й справді стояв запах тлінної безвиході.
Але ти все одно молодець!
Темряче, ти не слухаєш.
Я не подолав свої страхи. Я все ще боюся.
Я знаю, що ти помиляєшся, і я доведу це.
Дуже сумніваюся.
Ах так, розумнику?
А як тобі таке!
Ти вже не боїшся мене.
Чи боїшся?
Я...
тебе не боюся.
Бачиш?
Я про це і кажу.
Знаєш, моя донька зрадіє, що ми здружилися.
Я знав, що ти відкриєшся.
- А ти не замалий для доньки? - Майбутня донька.
Ну і дивак же ти.
Стривай.
Тобто в дитинстві ти міг бачити майбутнє?
Мабуть. Не знаю, я просто імпровізую.
Погана ідея?
Ні. Не знаю.
Історія крута. І класно, що ти ввів світло.
Він ще з'явиться чи вже ні?
Усе можливо.
Знову ж таки, я імпровізую.
Не знаю, як ти все це вигадуєш.
Певен, ти теж так можеш.
Ні, не можу.
Але... хіба це не перебір?
Ти вже мандруєш з чарівними істотами.
А тепер ще й бачиш майбутнє?
- Передав куті меду? - Що це значить?
Те, що ти сказала.
А, тоді так.
Влучне зауваження. Я видалю елемент з передбаченнями.
Ніяких видінь від малого Оріона.
Упевнений? Це все ж прикольно і цікаво, тож...
Так, на всі сто.
Добре.
- На чому ми зупинилися? - Ви летіли по небу.
Так. Отже, ми з Темряком знову летіли по небу,
та цього разу все було інакше.
Ти мав рацію — видно всі їхні зморшки.
Як кільця на колоді.
Ну, мені бачиться пояс.
А знаєш, що бачиться мені? Робот, який жадає обіймів.
Ого!
Це газом пахне? Я, мабуть, не вимкнув духовку!
Нічого не допомагає.
Гаразд, поглянемо. Яку касету взяти...
- Привіт. - Що я тобі казав?
Що як життя зародилося випадково, і моє існування не має сенсу?
Мамочко!
Все, я дзвоню психологу.
Ого, малий, а ти глибоко копаєш.
- Що це було? - Любий, я щось чула.
Забув, скільки я тобі плачу? Виграй цю справу!
Мамочко!
О, любий, що таке?
Я злякався. Ненавиджу темряву.
Ну, заходьте. Я чула, чай тут казковий.
Гей, Темряче. Дякую, до речі.
За що?
Ну як, за все.
За те, що перегорнув моє уявлення про ніч.
Пусте.
Той хлопець?
Не слухай його. Він не знає, що каже.
А що як знає?
Не знає.
Я був, як він, пригадуєш?
Він просто боїться.
Еге.
Я знаю, що значить боятися.
Ти? Чого ти можеш боятися?
Мабуть, того, що люди виявляться праві.
Що я поганий.
Що я і справді лячний.
Гей, Темряче, пам'ятаєш, ти сказав, що ти хороший, а я не повірив?
Так.
Я починаю тобі вірити.
Дякую.
Знаєш, ти сильно виріс за цей час.
Я в цьому не впевнений.
ДОЗВІЛ НА ЕКСКУРСІЮ
- Усе, до роботи. - Час іти.
Гаразд. Час спатки.
Що ж, ходімо.
Нам пора. Перекур скінчився.
Оріоне, ти дещо впустив!
Ой. Дякую, Тишко.
Нема за що.
Ну що, малий, готовий? Застрибуй.
Та ви знущаєтесь.
Хто це?
Сяйвич. Заклятий ворог Темряка.
Щось у ньому є. З ним комфортно.
Наче в теплій ковдрі.
Ну, якщо любити тепло.
«Ой, погляньте на мене, я такий яскравий!»
У мене теж є козирі.
На відміну від інших, я не кидаюся ними, а лишаю простір для уяви!
Годі, Темряче. Тобі це ще не набридло?
Що? Я не знаю, про що ти.
Про твоє ставлення, затримки, комплекси.
Салют, хлопче.
Вітаю.
З тобою вічно так.
Я з'являюся, ти дуєшся і вивалюєш на мене свої комплекси.
Я щодня дарую світу світло і надію, а ти — темряву і смуток.
Це не... Я...
Не лише їх.
Що, правда? Що ще?
Ну, багато чого.
Я б тобі розповів, та в мене немає часу.
Нарешті ми в чомусь згодні.
Що ж, я буду над вами десь за три секунди,
тож якщо хочете жити, то, типу...
Та лети ти.
Нам і так вже пора! Козел.
Не обзивайся. Він наче хороший.
Не хороший. Повір мені.
Гей, тату?
- Що? Вже будеш спати? - Взагалі-то ні.
Я хотіла б пройтись, поки ти скінчуєш.
А, справді?
Під нічним небом, як Оріон і Темряк.
Так, гаразд.
Завтра школи нема, тож, так, ходімо.
Зріжемо через парк.
Добре.
А знаєш?
Я хочу піти іншим шляхом.
Я теж.
БУДЬ НА ВИСОТІ
МУЗИКА БЕЗ РЕКЛАМИ♪ *МАЙЖЕ
НОВІ ОКУЛЯРИ
Відпустиш на хвилю?
- Авжеж. Вибач. - Ні, все гаразд.
Я придумала рядки — хочу їх записати.
О, про що?
Ну, про те, як сумно, що ми більше не бачимо зірок.
Так. Це дійсно сумно.
Можеш не вдавати.
Що злякався темряви.
Я не вдаю. В парку не було світла.
Мені теж було лячно.
Але в своїй історії ти сказав, що здолав страх темряви.
Ну, в мене заплутана історія.
Може, це на краще?
Батьки люблять розповідати прості історії, в яких герой усе долає,
і все раптом прекрасно.
Оріон зустрічає Темряка, перестає його боятися,
і всі танцюють.
Думаєш, додати танці?
Я думаю, якщо ти досі боїшся, то й Оріон має боятися.
Допомагають лише правдиві історії.
Дуже класне зауваження.
Гадаєш?
Так.
Ми скористаємося цією ідеєю.
Що таке?
- Ти помер? - Кошмарику!
Що? Найгірші сценарії — моя робота.
Ні, я в нормі.
- Так, йому вже краще, скажи? - Цілком.
Хух.
Добре. Що ж, повертаємося до роботи.
Не доженеш!
Ходімо.
Ви йдіть. Я смертніший за вас.
І там навіть нічника нема.
Ще спіткнуся. Ні.
Чого ти так боїшся?
Нічого. Я просто люблю день.
Його звуки. Ви колись чули денні звуки?
- Спів птахів, галас дітей? - Звучить круто!
Так! Ви багато упускаєте. Вдень є зв'язок між звуками і барвами.
Вони буяють, немов у калейдоскопі. Червоні, зелені, жовті, сині.
Вночі теж є барви.
Вони видніші, коли є вогнище.
Так, це світло!
- Ого. Правда? - Ух ти!
- Фантастика. - З ним так затишно і тепло.
Ясно, чого ти так його любиш.
Я можу і без нього. Але той, хто не знає його тепла,
не збагне його краси.
Га?
Хочеш сказати, проблема в Темряку?
Ну, певною мірою, так.
Я люблю його, та він — перепона, згодні?
Не подумайте — Темряк класний, найкращий,
але подорожуючи з ним,
ви ніколи не дізнаєтесь, на які дива здатен Сяй...
Що?
Ну, час відлітати.
Точно не хочеш зачекати свого нового друга?
Гей, Темряче, знаєш, я думаю, ти найкращий.
Якось з тієї розмови біля будинку я цього не вловив.
Ні, то лише слова.
Те, що я люблю морозиво, не означає, що я не люблю картоплю фрі.
- І що я? - Що?
Морозиво чи картопля фрі?
Картопля фрі?
А Сяйвич — морозиво?
- Так! - Що ти любиш більше?
А це важливо?
Так!
Я хочу, щоб ви побачили день. Ти теж.
Ще значить, ти хочеш, щоб я зник!
Ні, не хочу.
Супер! Тоді ти легко проясниш це решті у зворушливій, щирій промові!
Вітаю.
Давай.
До мене дійшло, що мої коментарі з минулої перерви
інтерпретували неправильним чином.
Дозвольте прояснити: я люблю ніч і свого друга Темряка.
Вам може здаватися, що ви багато чого упускаєте,
але згадайте стару приказку:
«Трава завжди зеленіша по інший бік...»
Світу! Бо там день, і видно, що вона зелена.
- Стій, я не про це. - Але ж так і є!
Як вона взагалі виглядає?
Чому всі фарби у денних сутностей?
- Так! - От і я про це!
Ну все, ми трохи відхилилися від теми.
Темряк крутий. У нього купа плюсів.
Яких?
Слухайте, я кажу, що був неправий.
День не кращий за ніч. Крапка.
Хтось скаже, ви не такі гарні і яскраві, як день. Ну й що?
День яскравий саме тому, що існує контраст: темрява і порожнеча.
Розумієте? Якщо так думати, то ви вітер під крилами дня.
Ти не допомагаєш.
Зажди, дай закінчити.
Тож, на завершення, дякую.
Дякую за вашу скромну, невдячну роботу, яка робить день ще яскравішим.
Усе, годі, я йду.
Що? Йдеш?
Хоча ні, я залишаюсь. Чекатиму дня. Може, знайду там роботу.
Господи, отямся.
Ти! Не смій говорити зі мною, ти!
Це через тебе нас усі ненавидять. Через тебе і твою темряву.
- Ми ж друзі. - Оце друг!
Ховає від мене принади життя.
Годі, Страхошумна, всі знають, що ти не підеш.
Віднині я Деббі. Зви мене Деббі.
Деббі!
Просто супер.
Принаймні не всі пішли, так?
Ходімо, народ, робота кличе.
Думаю, нам би не завадило трохи світла в житті.
Ми хочемо, щоб нас...
Раз ніхто не наважується, то скажу я.
Ми хочемо, щоб нас цінували.
Так, я давно про це кажу!
Все!
Я йду!
Я теж. Мені набридло бути в твоїй тіні.
Стоп, що?
Існують же сни наяву, так? Певна, з ними буде весело.
Як і з кошмарами.
Снотворча, прошу...
Ну, приїхали. Якщо Снотворча йде, то і я.
Я не тинятимуся вночі заради сну без снів. Який сенс?
Якщо не буде Дрімоти, то що, мені весь час не давати нікому спати?
Ні. Забагато роботи.
Я теж йду!
Ну все, перерва скінчилась.
Не клейте дурня. Нам треба йти.
Не можу дочекатися світанку нового дня.
Народ, не скидуйте все на мене, благаю.
Ми маємо працювати разом. Ми...
Ми друзі.
Що ж, я був радий розділити весь цей час з вами.
Хорошого вам ранку.
Усім доброго ранку.
Викликали Сяйвича?
Не знаю, що вони в ньому знайшли.
Все ти знаєш.
Від ночі лишився тільки я.
Це вже не ніч.
Вона тепер порожня.
І геть німа.
А завтра ще й ти підеш.
То мені вічно літати наодинці?
Страшно про це думати.
Мені дуже шкода.
Може, завтра вдень я їх знайду і вмовлю...
Ні. З мене досить.
Я просто сидітиму на цьому... що це? Камінь? Не знаю. Навряд він живий.
Я сидітиму на ньому і чекатиму світла.
Ти не можеш!
Чому?
- Мене всі ненавидять. - Ні!
Тоді куди всі пішли?
Гей, Темряче.
Летімо. Зараз або ніколи.
Темряче?
Ну ж бо, летімо.
Темряче, світло тебе вб'є.
Ти зникнеш, якщо не полетиш.
Я готовий ризикнути.
Гаразд.
Я тебе попереджав.
Стій, ні!
Вибач, хлопче,
але день нікого не чекає.
Темряче, прошу, лети!
Це ж треба.
Хто б міг подумати.
Ні, Темряче!
Темряче!
Чорт. Я ж його попереджав.
Ну, мені треба нести життя на землю, тож...
Бувай, хлопче.
Усім доброго ранку!
Надіюсь, ваші дні такі ж яскраві, як і ваші личка.
Добре, але що було потім?
- Не знаю. - Як це?
Отак. Я тобі все розповів.
Ти просто кинеш малого себе посеред...
Де ти?
Десь у Європі? Не знаю.
Погана кінцівка.
Я ж казав, що історія заплутана. У мене закінчились ідеї.
Ця історія сталася з тобою!
Так. Але я не знаю її кінцівки.
Ці впізнавані фігури з-поміж зірок називають сузір'ями.
Дивлячись на стародавні зображення нічного неба...
Ми дивимося на стелю.
Але проєкція якісна. І дуже пізнавальна.
Я хочу дивитися на справжнє небо.
Затулили зірки хмарочосами і замінили їх фальшивками?
Дуже глибока думка, люба.
Дякую.
Я не принижую твою роботу.
Планетарій — це круто. Дуже. Це круте місце для роботи.
Дякую. Мені тут подобається.
А ще мені подобаються твої думки.
Думаю, я знаю, як закінчити історію.
Так? Розкажи.
Точно? Ти впевнений?
Цілком. Давай.
Гаразд. Отже, з'являюсь я.
- Ти? - Не подобається?
Ні, я в захваті. Продовжуй.
Чи здружилися б ми, якби були одного віку?
Не терпиться дізнатися. Продовжуй.
Гаразд. Отже, з'являюсь я.
Привіт.
Привіт, дівчино на моїй черепасі.
Я Гіпатія.
Давньогрецька астрономка?
Ну, я не вона. Але мене назвали на її честь.
Це більш логічно. Я Оріон.
Сузір'я?
Так. Але воно мені нагадує не мисливця, а...
робота, який жадає обіймів.
Так, я вже це чула.
Ти знаєш, де ми?
Десь у Європі? Не знаю.
От блін, так далеко від дому. Я вчора багато дров наламав.
Знаю. Я стежила за твоєю історією.
- Справді? - Так.
Без ночі люди не зможуть спати. Усі збожеволіють.
- Треба щось робити! - Тому я тут.
У мене є ідея, як повернути нічних сутностей.
- Справді? Яка? - Я написала вірш, який має допомогти.
Тепер сумую я, коли нема вже ночі Тепер, коли є тільки світла очі
Не знаю, мабуть, це марно.
Продовжуй.
І щось середнє — ні день, ні ніч
Хтось кине радісний клич
Але мені бракує ночі, бо вона — як я
Адже в темряві мені краще бачиться
Може, світ наш став надто яскравим?
Надто гучним, жорстоким, лукавим?
Рекордна температура через відсутність темряви
матиме катастрофічні наслідки.
Гм.
Не так я це собі уявляв.
Якщо ти тихий, тебе не помічають
Якщо якийсь не такий — обзивають
Гм.
Цікаво.
Я вже починаю сумніватися в собі.
Я думала, тиша — це відсутність шумів
А виявилось — це коли чутно цвіркунів
Я думала, темрява — це коли світла немає
Але ж Полярна зоря вночі лише сяє
Тиша, темрява, сни мене оповили
Вони прийняли мене в світі, де мене незлюбили
Тепер сумую я, коли нема вже ночі
Тепер, коли є тільки світла очі
Ти поетеса.
Точно. Так.
Це було прекрасно.
Дякую.
Ми маємо повернути світу ніч.
Але Темряк... Його нема. Без нього не вийде.
Він є!
Темряк досі живий. У твоїх спогадах.
Але проникнути в них може лише...
- Снотворча! Ти нам потрібна. - Ви всі нам потрібні. Вся команда.
Ти можеш померти уві сні!
- Кошмарику! - Що? Я роблю свою роботу!
Може, не варто доручати долю світу
11-річній дитині зі страхом публічних виступів?
Не турбуйся. Я буду з тобою.
Прийнято!
Ну, Дрімото, твій вихід.
Без паніки. Я профі.
Що ж, пора тобі рахувати...
овечок.
Молодець.
Готова?
Солодких снів, Оріоне.
Доведеться заглибитись.
У найтемніші закутки його розуму.
Розмова з Саллі.
УСНА ДОПОВІДЬ
Відповідь на уроці.
Клоуни-вбивці.
Телефонні хвилі.
Укуси комарів.
Падіння з хмарочоса.
О, так, ось вона!
Ніч зустрічі з Темряком.
Ти в своїй кімнаті.
Ти чуєш гуркіт з найтемнішого кута.
Ти бачиш, як зловісна фігура
виростає із самої темряви кімнати.
- Темряк! - Оріон!
Ти прийшов по мене.
Авжеж, ти ж мій друг!
Я думав, ти вмер.
Ні, ось він я, друже.
Темряче!
О ні!
Темряче!
Оріоне!
Що це таке?
Чому воно не зникає?
Це все в твоїй голові, Оріоне. Лише ти можеш це спинити.
Ти маєш витягнути його звідти.
Я туди не піду. Що там?
Не знаю, але, думаю, у цьому й суть.
В якому сенсі?
Ми завжди хочемо знати, що на нас чекає, бо боїмося.
Та, можливо, страх — це складова життя.
Ти маєш подивитися страху у вічі.
І побороти його.
Удачі, Оріоне.
Дякую, Гіпатіє.
Тримайся, Темряче!
Я іду!
Оріоне, сюди!
Оріоне!
Темряче!
Вибираймося звідси!
Вона рветься.
О ні! Потримай хвилинку.
Треба його розбудити!
Якщо нічого не зробимо, вони...
Розщепляться і помруть?
Дорогу. Я розберусь.
Нас зараз засмокче.
Що з нами буде?
Не знаю.
Але поруч з тобою страх невідомого здається не таким страшним.
Я розумію, про що ти.
Радий був тебе знати, Оріоне.
Навзаєм.
Оріоне! Прокидайся, у тебе школа.
Ти дізнався, що сон заважає росту.
Та прокинься ти! Що з ним?
Не знаю! Я овечок нікому раніше не давала!
Прокинься! Час прокидатися!
- Прокинься! - Прокинься!
Прокинься, Оріоне, ну ж бо!
- Прокидайся! - Ну ж бо, прошу!
Оріоне, якщо ти не прокинешся, то пропустиш екскурсію.
Пропустиш екскурсію.
Саллі!
Темряче, у нас вийшло!
Ти молодець, малий.
От паразит! Вернувся. Радий тебе бачити, старий.
Бувай, Оріоне. Ми захмарно провели ніч.
Це точно.
Бувай, Гіпатіє.
Я захоплююся тобою.
А я — тобою.
Тобою я теж захоплююся.
Ух ти.
Ти найкращий, Темряче.
Так, підтримую.
- Дякую за все, Темряче. - Так-так.
Ну ось і все.
Але ж ми побачимося завтра.
Ну, ти побачиш темряву.
Тобто я стану безтілесним, але ти все одно мене бачитимеш.
Просто в іншій формі.
Так, тепер я не боюся.
І бачу красу ночі.
Дякую за це.
Ні, це тобі дякую, Оріоне.
За що?
За те, що бачиш мене таким.
Ми часто дивимося на себе очима інших людей.
Ну що, поїдеш завтра на екскурсію?
Так.
Нервуєшся?
Страшенно.
Але я все одно поїду.
Так тримати, малий.
Усе буде добре.
- Радий був знайомству, Гіпатіє. - Я теж, Темряче.
Він хороший батько.
Знаю.
Стоп, що?
- Як це? - Я прийшла на поміч.
- З майбутнього? - Ну, так.
- У мене хороше життя? - Цілком.
Тобто можна не турбуватися?
Думаю, так.
Вони такі молоді.
Так? А для мене вони динозаври.
Що?
Оріоне, ми ж домовлялися без візитів.
Знаю. Вже завтра. Ви весь день спите.
Що? О боже, і правда.
Справді? Йосип голий, ми проспали!
Ви були стомлені.
Я вас не будив, щоб ви відпочили.
Хто це?
Ви не повірите, це моє дитя...
...че кохання.
Приємно познайомитись.
- Вітаю. - Як тебе звати?
Гіпатія.
Гарне ім'я.
Тут таке, ви могли б відвезти її додому?
Де ти живеш, сонечко?
- На Мангеттені. - Де?
Так далеко? А батьки знають, що ти тут?
- Та ніби. - І не приїжджають?
О, точно, ми їм зателефонуємо.
- Як бути? - Не знаю.
До твого народження 20 років.
Так, знаю.
- Як ти сюди потрапила? - Просто подумала.
- Подумай знов. - Добре.
- Що? - Не знаю, не виходить.
Жах. Мої батьки тебе удочерять.
- Що? Ні! Як же мама? - Ти їй сподобалась.
Не твоя мама — моя. Твоя жінка.
А, так.
- Я маю жінку? - Так, мою маму.
Я знаю.
Це катастрофа!
Ти хто такий?
Я Тіко. Я прийшов на поміч.
У мене є машина часу. Я поверну тебе додому.
- Справді? - Але треба спішити.
Мій приліт вивільнив часових монстрів,
і якщо їх не зупинити, вони знищать світ.
Побачимося через 20 років.
За моїм сигналом дуй до капсули.
Зрозуміла.
Зараз!
Так їм!
Тримайся міцніше!
Якого...
Тату!
Гіпатія!
Привіт, Тіко. Давно не бачилися. Ти не змінився.
А ти змінився. Постарів.
Ну, гадаю, я трохи виріс.
Ну, мені пора.
Дякую, що підвіз.
Нема за що.
І тоді я скерував машину часу сюди,
вбив монстрів і заліз у ліжко.
Ух ти, дуже гарна кінцівка.
- Думаєш? - Так.
Дякую, що додумав її. Я була в ступорі.
Засинаєш?
Ага.
Добраніч, синку.
Добраніч, мамо.
Зачинити чи залишити?
Зачини сьогодні.
Добре. Солодких снів.
Гей, тату.
Заснув?
Майже.
- Придумав кінцівку? - Так.
Машину часу.
О, непогано.
Машина часу.
Хороша ідея.
І я так думаю.
Ти ще посидиш?
Вранці я їду в місто, тож...
Хочу трохи насолодитися ніччю.
Гаразд, тату. Я вже буду лягати.
Добраніч, Гіпатіє.
Добраніч, мамо.
Добраніч, Гіпатіє.
Можна присяду?
Я буду тільки радий.
ОРІОН І ТЕМРЯК
ЗАСНОВАНО НА КНИЗІ ЕММИ ЯРЛЕТТ
ПАМ'ЯТІ МЕГАН НОЄС І НОЕЛЬ МАККАУН
Переклад субтитрів: Дмитро Білоус