Kom igen, du klarar det!
Jag ser Charlie Team komma upp till höger om mig.
De oroar mig inte.
Men Charlie Team kommer snabbt ifatt.
Nästan.
Han började sakta ner.
Alpha Team har inte fått sin farkost i vattnet.
-Hade du fixat en båt kunde vi lägga ut. -Jag jobbar på det.
Det är lite sent nu. Vi får hoppas på Bravo.
Deras enda andra chans till en krabbtina och protein är alliansen med Team Bravo.
Använd pinnen som en gondoljär!
Det är fortfarande grunt, Brian. Tryck ifrån mot botten.
-Ta pinnen, tryck ifrån! -Det är inte så lätt, strömmen är stark!
Tryck ifrån, snälla!
Det funkar inte! Vad gör jag nu, då?
Tryck ifrån med den andra! Använd bara en!
Käften!
Så kommer Charlie Team och jag skrattar nästan.
Jag går rakt mot ön, hon går åt höger. "Vad håller du på med?"
Stort misstag, hon kommer att missa ön.
Sikta på mitten av ön, inte udden. Då missar du.
Hon läste strömmen bättre än jag. Hon forsade förbi mig och var borta.
Hon tar fart, kolla. Hon kommer att lyckas. Kör på!
Hon tog strömmen perfekt.
-Bravo, tjejen! -Du äger!
I slutänden är Angie från Team Charlie den första att nå ön.
Seger. Det smakar mat!
Hon är utmattad och blöt, men måste fortfarande hitta krabbtinorna.
Det finns bara fem på ön. Ska hon ta en för att föda sitt lag,
eller tänker hon ta alla för att sabotera för de andra lagen
och skaffa sitt lag en fördel i kampen om en miljon dollar?
Jaha. Dags att föda grabbarna.
16 ENSAMVARGAR
12 ENSAMVARGAR
UTE
SKAPAR SINA EGNA REGLER
UTE
DET ULTIMATA ÖVERLEVNADSSPELET
UTE
BARA ETT LAG KAN
Jag är här för att delta och vinna.
Vad är det här?
Oj, ja! Jag såg den inte fast den var mitt framför mig!
Den smälte in.
Det finns gott om dungeness-krabbor i Alaska,
och de är rika på protein och aminosyror. En krabba per person är ett bra mål.
Härligt. Det ska bli fint att få den här fylld.
Och krabbtinorna kan ta upp till 12 krabbor styck.
Jäklars!
Jag har nog visat alla här att är det nån man ska ha i sitt lag är det jag.
Helt klart.
Jag har tre, och jag kan nog inte ta fler.
Trots att en tina räcker mer än väl för hennes lag
tar Angie så många hon kan för att handikappa de andra lagen.
Jag stjäl från alla, och jag skäms inte.
Delta Teams Jordan sveptes fram av strömmarna och missade ön helt.
Jag klantade mig, jag tog fel väg och floden drar iväg mig som den vill.
Team Alphas flotte är fortfarande inte klar,
och eftersom tidvattnet snart vänder går deras chans att nå ön snart om intet.
Vi är ju stolta över att vara perfektionister, jag är i alla fall det.
Men här ute har man inte tid med sånt.
Och Alphas allierade lag, Bravo…
Du är halvvägs, kom igen.
…lyckas inte heller nåt vidare i Nekas strömmar.
Du klarar det här!
Det går inte, strömmen är för stark! Vi skulle ha gått ut från vårt läger!
Han följde inte mina råd eller böner.
-Kan du simma? -Jag hoppar inte i.
Där tappade jag pinnen.
Efter ett tufft lopp är Angie den enda spelaren som tar hem ett segerbyte.
Nick tvivlade på mig.
Så att ta hem tre tinor sen han sagt att jag inte skulle klara det,
eftersom han trodde att jag sökte en lätt utväg ur tävlingen,
det ville jag trycka upp i nyllet på honom.
-Fick vi tre?! -Jo.
Helt otroligt att du tog tre. Svinbra!
Förlåt, Angie.
Allvarligt: Bra jobbat.
Du gjorde oss stolta.
Men samtidigt sparkar jag mig själv där bak inne i huvudet.
Nu får vi äta, killar.
Det kan ta minst en dag
innan de kan njuta frukterna av sitt arbete.
Nästa steg är att invänta flod, sätta ut tinorna och hoppas att de gör sitt jobb.
Hur våta är mina nästa byxor och jacka?
Brallorna känns rätt mättade med vatten.
Jag gillar inte att ligga här när allt är vått.
Det tar en evighet att torka, för jag kör med kroppsvärmen i sovsäcken.
Och det suger, för de andra jobbar.
Jag ligger bara och värmer mina kläder, så jag känner mig värdelös.
Trots segern är det fortfarande spänt mellan Nick och Angie.
Det var inte typiskt mig, så jag ber om ursäkt.
Alltså, jag drog igång det, men vi var båda utmattade.
Jag agerade fel och det kom ut fel, och jag typ triggade henne.
Jag vet inte ens vad jag sa, det bara kom.
Och medan det for ur mig tänkte jag: "Vad tusan säger du?"
Särskilt när du sa att det triggade din PTSD. Herregud.
Ja, det är en mansgrej.
Jag fattar. Och jag skämdes direkt.
Jag förstår din ursäkt och hur du menar. Förhoppningsvis upprepas det inte.
För jag håller inte igen.
-Jag ber om ursäkt. -Jag trivs i teamet.
Jag också, helt klart.
Det var jobbigt, men det är okej.
Det stod ju mycket på spel. Alla ville satsa.
Ingen tänkte "låt nån annan ta det".
Jag tror att jag kanske fick lite fart på henne.
Inte som ett "tacka mig", utan mer som: "Det blev ju inte så tokigt ändå?"
Det tog en evighet, men jag är torr!
Jag tror att han ser mig på ett helt annat sätt nu. Jag hoppas det.
Räck mig pinnen så drar jag in dig.
-Är du genomblöt? -Ja, stövlarna är dyngsura inuti.
Jäklar, nu är det kört för mig.
Hela insidan är blöt. Hur tusan ska jag kunna sova i natt? Det är kört för mig.
Hur gick det?
Han hade kommit över om inte strömmen varit så stark.
Jaså?
-Drog den iväg med dig? -Vi la ut för nära ön.
Vi borde ha gjort det här, kanske.
Jag kan vara nöjd med min insats.
Jag ville lägga ut flotten vid lägret,
ta hjälp av strömmen och sikta in mig på ön.
Men strömmen bara drog iväg med mig…
Ebben drar ut snabbt, kolla som det ser ut efter en timme.
-Vi måste få honom varm. -Ja, ursäkta.
-Okej, vi ses. -Sköt om er.
Det var Javiers fel att vi misslyckades, helt klart.
Jag lät honom fatta beslutet, så det var hans misslyckande. Inte mitt.
Överenskommelsen mellan Alpha och Bravo om att dela krabbtinor gav ingenting.
En del av mig önskar att Team Alpha var på väg att ta krabbtinor nu…
-Ska vi säga nåt, eller släppa det? -Jag vet inte, jag är rätt arg nu.
Jag också, för jag låter käften gå.
Jag räknade med att Justin skulle fixa en båt, och så misslyckades han. Stort.
Vi kollar kartan.
Men tävlingen är inte över än.
Så vi kör så här i morgon.
När ebben är lägst kommer vi över. Vi kan gå dit.
Jag hittar ett sätt att nå ön utan Justin.
Jill är den enda deltagaren som har upptäckt
att det finns mer än ett sätt att nå ön.
Rätt tajmat med tidvattnet kan man nå dit till fots.
Jordan från Team Delta kommer också tomhänt tillbaka.
Jag försöker förstå varför jag förlorade slaget och striden.
Hans kamp mot elementen kostade drygt 1 000 viktiga kalorier,
och han är nu fysiskt och känslomässigt slut.
Jag är trött, jag fryser, jag är våt, jag är hungrig.
Och jag fick stryk ute på floden.
Hans lag känner inte till resultatet.
Mitt lag har gjort sitt. Men det har inte jag.
Läget?
Så mitt misslyckande tyngde mig.
-Jag är hemskt ledsen, jag trodde… -Hallå, kom här, mannen.
Ingen fara.
Jag tyckte synd om Jordan när han kom tillbaka.
Jag vill ta hand om honom.
-Det var tufft. -Det är som det är.
-Vi har en bra båt. -Ja, vi kommer vart vi vill med den.
Och vi har en massa musslor till middag.
Vi tar hand om dig. Gå och vila, sköt om dig.
Tänk inte mer på det.
Det är så tjatig att värma småsaker, men man måste ju.
Dagens uppdrag misslyckades,
så Bravo Team får sluka sina sista musslor för att tysta hungern.
-Så Justin fick inte ut sin båt? -Han fick inte ens klart den.
Vi hade en allians med Jill och Amber och Justin.
Men nu tänker jag att de ska de gå samman med oss måste de erbjuda nåt.
Och hittills har de inte erbjudit ett dugg.
Är stövlarna torra?
Ja, ett mirakel inträffad och de har torkat lite.
De är inte helt torra, men jag klarar mig.
Ja, jag blev arg på Brian. Men så insåg jag att jag inte vill bli av med honom.
Jag kände plötsligt mer som en rädsla.
Du, då? Hur känner du?
Det känns bättre att du mår bättre.
Viker sig Brian måste jag packa ihop och antingen gå med i ett annat lag,
om de vill ha mig. Eller så är det kört, då är jag klar här.
Så visst vore det fint med krabba, men…jag behåller hellre min polare.
-Det är bra att vara fast här med dig. -Samma här.
-Bra att du mår bättre. -Jag vore stekt utan dig, mannen.
En iskall sjunde natt blir en kall åttonde morgon i Alaska.
Gårdagen blev ett stort misslyckande för tre av fyra lag,
men det ligger fortfarande två krabbtinor kvar på ön.
Okej, redo.
Men Alphas flotte är fortfarande inte klar.
Jag jobbar på. Snyggar till den.
Vi måste skynda oss.
De har ledsnat på att vänta på Justins flotte,
så Amber och Jill tar risken att söka krabbtinor utan flotte.
Vi tänker utnyttja lågvattnet.
Vi ska gå så snabbt vi kan innan högvattnet kommer.
Okej, visst.
Vi ska se om vi kommer över vid ebb. Jag tror att det finns en landbrygga.
I Nekabukten når tidvattnet sina högsta och lägsta lägen var sjätte timme.
Den nådde sitt lägsta läge 06.20 i morse.
12.48 i dag kommer vattnet att vara upp till 4,9 m djupt.
Gud, kolla! Vi kan gå till ön.
Och hämta tinorna.
Vi kom rätt i tid!
Det tog dem 20 minuter att gå till ön.
Vilken syn!
Med tidvattnet på väg in…
Få se om vi kan ta oss dit.
…innebär varje minuts sökande
en ökad risk att de blir kvar på ön över natten utan vindskydd eller eld.
-Ser du nåt? -Nej.
Bara en trumpetsnäcka till. Och såna har vi gott om.
Att lägga ut dem i viken där är nog inte bra.
Var är de?
-Tidvattnet är på väg in. -Men vi har en uppgift att lösa.
-Vi har ett uppdrag. -Varför hittar vi inte de andra tinorna?
-Jag vet, var tusan är de? -Vi finkammar stranden. De är inte här.
Så frustrerande.
Ju tröttare och hungrigare jag blir, desto snabbare blir jag frustrerad.
Medan Amber och Jill försöker hinna före tidvattnet i sin jakt på krabbtinor…
…hittar Dawn från Team Delta ett möjligt hot nära deras läger.
Björnspår.
Javisst. Där ser man.
Det var kanske den jag hörde.
-Den verkar inte så stor. -Nej, inte jättestor.
Du tar den säkert, Jordan.
Hallå, vänta!
Vi vill snacka lite.
Vi går och hör vad de vill.
Stöka med dem.
Team Charlie tar tillfället i akt att samla upplysningar om Team Delta.
-Läget, granne? -Hur är det?
-Trevligt att ses. -Hej, hur är det?
-Är ni redo för kylan? -Jag gillar kylan, men inte fukten.
-Jo, men dessvärre lär det bli mer sånt. -Helt klart.
Jag tycker ärligt att våra lag tillhör toppen.
Hur tänker ni att ni är jämnstarka med oss? Vi har ju tre krabbtinor.
Jag var den enda som nådde ön av hur många?
Vi är nummer ett, det visade gårdagen.
Men vi vill helt klart få en fjärde medlem i laget.
Så kan vi locka över en från deras lag så att vi blir fyra igen,
så vore det ju en fördel för oss, styrkemässigt, jämfört med de andra.
-Vi är det sista laget om fyra! -Så här långt.
Vadå, skulle ni få in nån annan?
Vi har sökt en till, så vi bjöd in er för att se hur det är på den bättre sidan.
-"Den bättre sidan". -Absolut.
Delta är helt klart i toppskiktet här ute.
Det är ju ett helt lag med duktiga motståndare.
Det vore inte smart att ta nån bara för att försvaga dem.
I slutänden är det tre lag som inte vinner, och jag tänker vara i vinnarlaget.
Om jag var i era kläder och bara hade plats för en
skulle jag ta nån därifrån.
-Vi har tänkt på det. -Slå ut dem.
Vi vet vem vi vill ha.
-Vem tänker ni er? -Det kan vi inte säga än.
Charlie kontaktade oss med fel inställning.
"Vårt lag är det bästa, bla-bla-bla."
Och ni säger att ni vill ha en av oss, men törs inte säga vem? Lägg av.
Ärligt talat är vi rätt tajta. Så vi kommer inte att splittras.
Men skulle det hända nåt och läget förändras,
så tackar vi för inbjudan och är öppna för diskussion.
-Det är okej. -När det blir kallt…
Då kan vi värma upp er.
Som vi sa från början är det bästa scenariot
att vi fyra i startlaget bara dominerar.
-Ta det lugnt nu. -Sköt om er.
Men i slutänden är mitt mål så klart att vinna här. Man håller öppet för allt.
Amber och Jill från Team Alpha söker fortfarande krabbtinor på ön.
Dessvärre kan de inte längre nå fastlandet torrskodda.
Det börjar redan stiga.
Vi får släppa det här.
Och ta oss över.
Ja!
Vi hittade våra krabbtinor.
Och vi tog inte bara vår, utan Bravos också, så nu visar vi dem
att vi försöker skapa en allians på fem starka personer.
Är det redan flod?
Tänk om vi hade gått upp tidigare!
Amber och Jill kan inte avgöra hur djupt det iskalla vattnet är.
Jäklar. Det är kört.
Vattnet har stigit rejält.
De står inför ett val: Stanna på ön och vänta ut tidvattnet.
Eller försöka korsa floden
utan att veta om de kan vada eller måste simma.
Tusan. Herregud!
Jäklar, det blir inte grundare.
Oj, så djupt!
Herregud!
-Är det knädjupt där? -Japp.
Jäklar, det här var korkat.
Det blev djupare…
…och djupare.
Vattentemperaturen är under 4 ºC,
så Amber och Jill löper stor risk att drabbas av hypotermi.
Herregud!
I det här läget har det gått nästan 25 minuter i iskalla och våta kläder.
De är dyblöta i Alaskas kalla luft.
Jag fryser.
Och ju längre hypotermi lämnas obehandlad, desto farligare blir det.
Jag kände kylan gå in i knäna och tänkte: "Jäklar, nu fryser vi ihjäl."
De måste genast byta till torra kläder,
annars kan pulsen sjunka så pass att de hamnar i koma.
Vi var på gränsen till hypotermi, vi måste fort göra upp eld. Fort, fort.
Så de skyndar tillbaka till lägret
och förväntar sig att lagkamraten Justin har hållit liv i elden.
Min kropp har svårt att hålla värmen.
Hallå, Justin! Vi behöver din hjälp här!
Lagkamraten har återigen svikit dem.
Så fort vi får upp eld kan vi krypa ner i sovsäckarna.
Vi håller på att frysa ihjäl och försöker göra upp eld. Vi behöver vår lagkamrat.
Justin! Vi behöver hjälp!
Jag vet att du hörde oss ropa.
Jag hörde dig svara när hon ropade på dig om hjälp, men du kom inte.
Jag vet inte om det är tunnelseende vi ser hos Justin med flottbygget,
men det är respektlöst.
Vad har hänt?
Vi hämtade krabbtinorna, men fick gå ut i vattnet upp till bröstet.
Om du hade kommit när vi ropat så hade du vetat.
Jag hörde inte.
Om du kommit när vi bad om hjälp hade du vetat att vi är dyblöta.
-Det är inte mitt fel att ni blev blöta. -Herregud, Justin!
Jösses, jag är ju här. Jag försöker fatta vad som hänt.
Släpp det, vi är blöta och behöver få eld.
-Vad ska jag göra? -Vi behöver eld.
-Inte den tonen, jag ska ju hjälpa er. -Bry dig inte om min ton!
Jag bryr mig, och jag visste inte vad som hänt.
Hade du lämnat flotten i fem sekunder hade du vetat.
-Ni kunde ha kommit och berättat. -Allvarligt?!
-Vi är blöta och ska komma till dig? -Det visste jag inte, ska jag läsa tankar?
-Nej, men komma när vi ropar. -Jag kan inte veta vad ni gjort.
-Gå och lek med din flotte. -Sluta, jag är ju här för att hjälpa er.
Ja, du är så hjälpsam.
Släpp din trista attityd och bete dig som en vuxen människa.
Jag pratar inte mer med dig i dag.
Justin har byggt på flotten i två dagar. Jag tappar förtroendet för honom.
Jag vill inte ha din hjälp. Vi klarar oss.
-Vad vill du, Amber? Ska jag hugga ved? -Ja, tack.
Om du bara kan klyva dem i mindre, så tar jag över när fötterna är torra.
Så går det när känslorna tar över, man hamnar snett och blir tyken.
Han måste visa oss att han förtjänar sin plats i laget.
Det lär bli fult. Han kan behöva söka sig till ett annat lag.
Trots tumultet inom laget lönade sig Jills och Ambers risktagande,
för nu är de de enda förutom Charlie som vunnit krabbtinetävlingen.
Det har gått nio dagar i Alaskas hårda vildmark.
Jag ska gillra fällorna…
Team Charlie hoppas på krabbfest i kväll.
…lägga ut dem och komma hem med mat, okej?
Det visade sig vara smartare att låta den lättaste gå ut med flotten. Det är fysik.
Hej-hå, hej-hå Jag krabbor fånga då
Angie ska ge sig ut på floden och sätta ut krabbtinor
och några timmar senare gå ut igen och vittja dem.
-Jag tror på dig. -God jakt.
Tack, killar.
Inget här ute är lätt.
Det var en stor seger att få hem krabbtinorna, men det blev mer arbete.
Jobba på.
-Hejdå! -Hejdå, Angie. Kör hårt.
Men Angie är tuff, så…
Om det funkar och tinorna tar in mat åt oss
så var det ju värt risken.
Krabbfiske i Alaska kan vara farligt och oförutsägbart.
Angie kanske lyckas navigera det strömma vattnet och lägga ut tinorna,
men det finns inga garantier att hon får nån fångst.
Man lägger bete i tinorna för att locka in krabbor
genom tre strategiskt utplacerade krabbingångar.
Uppförslutningen gör att krabborna inte kan ta sig ut igen.
Små flykthål gör att mindre krabbor kan ta sig ut
och lämna plats åt större och matigare krabbor.
Och på den minst stabila flotten
kommer Angie att bli blöt och riskera hypotermi.
Rätt läskigt.
Charlie är inte det enda laget som hoppas på krabba i dag.
Får du i fören?
Sätt ner henne.
-Okej, bra. -Tack, tjejer.
Alpha Teams flotte är äntligen klar för sin jungfrufärd.
Ja!
Då går vi ut.
Jag hämtar den andra.
Kasta den.
Det här är inte bara Team Alpha, det är Team Alpha och Team Bravo.
-Allt bra? -Ja.
-Vi borde ha en bättre paddel. -Jo, men…
Med två pinnar med presenning hade vi fått mer kraft. Men han ville inte ha hjälp.
Flottbygget höll mig borta från lägret lite, jag blev övernitisk.
Det tog lite längre tid än jag hade tänkt.
Team Alpha!
Men var det värt det? Det tycker jag.
Helt episkt.
Justin och jag har rykt ihop lite. Men han byggde den bästa flotten.
Det är den helt klart bästa här.
Justin kanske lyckas.
Vi får väl se.
Eftersom Delta är de enda utan krabbtina
ger sig Paul ut på jakt i hopp om att få hem protein till laget.
Efter några timmar utan viltspår att tala om…
Ja!
…hittar han märken på ett träd som tyder på att det kan finnas hjort.
Trädet har använts i flera år, det är som en skylt.
Alla hjortar som passerar lär använda det.
Det går en hjort i området, och det är en stor en.
Helt klart ett bra tecken.
Han är Delta Teams mest erfarna jägare och känner pressen att ta en hjort.
Det är tufft, vi har klart begränsade resurser,
och det känns inte som om jag gör nog.
Ett enda djur kan ge mer än 20 kg kött,
vilket skulle föda laget i två till tre veckor.
Jösses. Där slog en björn till.
Och så nära lägret.
Hjortkadavret visar inte bara på fara för Paul och hans lag,
utan också att det finns andra jägare här: Björn.
Man får vara extra försiktig. En jäkla ekorre, då. Nånting!
Efter nio dagar i vildmarken börjar Paul tvivla på att jakt är
en pålitlig näringskälla för laget.
Ska vi vinna måste vi ha protein.
Ni fattar inte vad jag offrat för att komma hit.
Jag har de här i ärmen.
De har skrivit på baksidan. "Du fixar det, pappa."
"Vi älskar dig så."
Det är därför jag är här, men det är svårt.
Dessvärre för Team Delta kommer Paul tomhänt tillbaka.
Medan Delta hanterar sina svårigheter
går Justin ut med flotten i hopp om krabbfångst,
men så slår vädret oväntat om.
Dimma.
Det blir kallare och fuktigare, och Justins tålamod tryter.
Men lägg av?!
Kom igen.
Ja!
Jajamän!
Där satt den.
Justin tar hem 12 krabbor åt sitt la och deras allierade Bravo.
Kom! Jag har gåvor.
Oj, vilken stor rackare!
-Vi får äta gott ikväll. -Va? Allvarligt?
Alpha var sist att komma över krabbtinor, men de är först att få hem krabbor.
Herregud!
De är enorma!
Efter nio dagars proteinbrist blir krabborna en välkommen påfyllning.
Så tung!
Ledsen, men jag tänker äta dig.
Jag måste komma ihåg att Justin är den han är och jag är den jag är,
och tillsammans är vi ett otroligt stenhårt team.
Jag har utstått så många traumatiska erfarenheter
att jag misstror människor.
Men från och med nu ska jag lita till 1 000 % på honom
och stötta honom till 100 %.
Vi tog krabbor i Alaska!
Ja!
På andra sidan floden väntar Charlie på att få höra hur deras krabbfiske lyckats.
Nick! Seth!
-Det var Angie. -Var det?
Här är middagen.
-Får vi äta i kväll? -Två var, och de är enorma.
-Vi får äta! -Alaska levererade!
Jösses.
-Elden väntar. -Då tar vi upp flotten.
På några timmar fick Charlie Teams krabbtinor upp sex krabbor
på cirka 1,5 kg vardera.
Fångsten kommer att hålla dem mätta i två dagar.
Att vara här utan grundläggande saker som mat och vatten,
och tvingas att skaffa fram det, det gör att man uppskattar det mer.
-Var så god. -Tack.
Man måste jobba för födan, och då uppskattar man den verkligen.
Mat.
Alaska levererade.
Angie!
Gud, så gott det luktar.
Jag drog ut på en galen flotte och tog hem mat åt laget.
Det var svårt, men det gick.
Grillad krabba, herregud.
Gudars.
Jag är stolt över dig, Angie. Över er allihop.
Jag är väl inte van vid att få höra att jag har gjort bra ifrån mig.
Jag går väl loss på den som en vilde, men jag bryr mig inte.
-Vi får visst äta. -Ja, här ska ätas!
Ä-T-A-S, ätas.
-Jäkla språklärare. -Ätas!
Charlie Team är inte ensamma om att festa i kväll.
Ni hämtade tinorna, vi satte ut dem,
och nu äter vi krabbor.
Alpha Team.
Alpha Team höll sitt löfte och delade fångsten med grannarna i Bravo Camp.
Jills, Ambers och Justins fina gest.
Kolla mig när jag äter!
Kolla här, bara.
Ja!
Herregud.
Det enda lag som inte får ett rejält skrovmål i kväll är Team Delta.
Nu börjar det verkligen kännas.
Faktum kvarstår: Vi måste ha protein.
-Hur länge till klarar du dig? -Inte länge till.
Jag har inte ätit på två dagar, och det känns. Jag vill bara få hem protein.
Ja.
Jag skulle säga att dynamiken börjar svikta i laget.
Det är överlevnad som gäller, och där måste man lita till sitt lag.
Men vårt lag får inte fram det vi behöver.
Eftersom deras jakt och fiske inte har lyckats
diskuterar man hur man ska få protein från de andra.
Vi kan ju köpslå om en krabbtina.
Vi kan köpslå om krabba.
Jag vill inte ha nåt att göra med Charlie Camp. Absolut inte.
Man måste alltid tänka strategiskt, men lagkamraterna begränsar en.
Får vi inte snart mat åker vi kanske ut allihop.
Men Dawn är emot alla mina idéer.
Vad sägs om att sno en av krabbtinorna, är det ett alternativ?
Det lär ta hus i helvete om vi snor en krabbtina.
Det är en tävling, vi måste satsa.
Ärligt talat trivs jag inte superbra i vårt läger längre.
Jag tänker på brevet där det stod
att laget man börjat i kanske inte är det man slutar i.
Blir det inte ändring rätt snart hissar jag kanske ny flagg.
09.20, DAG 10 VIND 3,5 M/S, MEDELTEMP NATT 5,5 ºC
Hallå.
Jag somnade när jag högg ved.
Jag mår skitkass i dag.
Jag känner verkligen av hungern, tröttheten, kölden.
Jag känner tydligt att jag har tappat ork.
Hela kroppen värker och jag kan inte…
-Svartnar det för ögonen när du reser dig? -Det gör det bara av att röra sig.
Just nu känns det inget vidare.
Vi får inte fram protein nog.
Jag har inte rätt kroppstyp för det här jag har inga fettreserver.
Jag kan spela på mina revben.
Det är en kamp att hålla sig vid medvetande.
Slutar jag röra mig somnar jag, vilket tyder på att min kropp äter sig självt.
-Det gör ont i skallen. -Ja.
Jag börjar må illa, magen verkar inte gilla musslorna.
Jag tål dem inte längre.
Jag oroar mig för att jag ska börja spy, och det är illa.
Jag vet inte hur länge till Jordan står ut, och jag vill ha med honom till slutet.
Men viker sig Jordan måste jag snacka med Charlie Camp.
Och det måste skötas inkognito.
-Hur är det, ska jag hjälpa dig? -Det går bra.
Lagen uthärdar ytterliga tre dagar i Alaskas kärva klimat och förhållanden.
De senaste dagarna har förändrat läget.
Och Delta har fortsatt svårt med jakt och samlande.
Alla är trötta, våra kroppar äter upp sig inifrån.
Matförrådet har minskat och de har knappt styrfart.
Vi är som tickande bomber som bara tappar farten.
Jag känner hur skallen blir segare, det blir svårare att tänka klart.
Vi skulle ta det lugnt i dag, Joel och jag skulle bara hämta musslor och vatten.
Men plötsligt tyckte Paul att han var skogshuggare och skulle fälla ett träd.
Jordan sa: "Det klarar du inte själv, jag hänger med."
Jag sa åt honom att stanna i lägret, men han ska ju alltid köra på högsta växeln.
Han hade nämnt att han kände yrsel.
Grejen är helt enkelt den att jag måste få käk.
Jag är helt enkelt utmattad.
Han körde slut på sig själv, det var bara en tidsfråga.
Jag hörde en duns, och han låg raklång.
Säkerhet Fyra, vi behöver läkare i läger Delta.
Han slog nog i skallen rätt hårt.
En manlig tävlande utslagen. Medvetslös.
Det var klart kusligt.
Jag blev verkligen orolig för honom, han mådde inte bra.
Undertexter: Henrik Brandendorff