-Hva tror du vil skje? -Jeg håper vi får frem sannheten.
Ja. Og Justin må dra hjem.
Får håpe de tar riktig avgjørelse.
Alt vi kan gjøre er å fullføre spillet med verdighet.
Det står på dem om de ikke gjør det.
Deres trekk, Charlie.
Vi gjorde det vi måtte.
Jill prøver å presse meg ut fordi hun er overveldet
siden planen hennes ikke lykkes fra dag én,
og hun er en kontrollfrik.
Jeg ville være lojal mot Alfa fra begynnelsen av,
til Alfa sluttet å være lojal mot meg.
Det går ikke an at han får spille videre etter det han gjorde.
Vi så at du dro.
Jeg er glad for å bli med Camp Charlie. De har en drama-fri sone.
Jeg kom fra en drama-fylt sone.
-De liker når det skjer. -Jeg vet det.
De elsker det.
Vi er hjemme.
-Herlig. -Hei!
-God ettermiddag. -Velkommen.
Hvordan er føttene dine?
De er våte, men…
Kom inn og tørk deg.
Jeg hadde kommet ut, men jeg er barbeint og halvnaken.
-Takk for gjestfriheten. -Det er iskaldt.
-Beklager at jeg ikke kom i morges. -Det går fint.
Vel…
Kødda jeg da jeg…
Ikke i det hele tatt.
Dere har fått draget.
Jeg er offisielt med i Team Charlie.
Jeg er på et annet sted. En annen stemning.
Alt er annerledes.
De har en gapahuk som er dobbelt så stor som den jeg var vant til.
De har ild inne i gapahuken så den holder seg varm. Jeg er fornøyd.
Turen var ikke fæl?
-Det var verdt det. -Ja?
-Det er godt å ha deg. -Helt klart.
Takk.
Nick.
-Justin. -Godt å se deg igjen.
-Bror. -Bryter til bryter.
Ja, visst ****.
Så vi fikk Justin til Camp Bjørnetann.
Det er godt å ha ham. Det er et stort for oss.
Og hvis han gjør sitt, noe jeg tror han vil,
så blir jobben vår lettere.
-Det var godt. -Du må fortelle oss noen historier.
Dere slapp lett unna uten Jill.
Ja.
Jeg tror hun mener godt, hun vil spille,
men hver bidige dag prøvde hun å finne en måte å skape leven på.
-Ja. -Ja.
"Dette er et spill." Vi så det stadig.
Vi skjønte det med en gang.
Hun kan ikke gjøre noe mot oss fysisk, så hun prøver å så splid.
Det er akkurat det hun gjør der nå.
Jill har spilt helt fra begynnelsen, og hun er god på det.
Jeg ble bare lei av det.
Så prøvde hun å gå etter meg, og jeg prøvde ikke å krangle.
-Hvordan er forholdet til Amber? -Det var bra, men Jill snudde Amber.
-Hun går etter henne som en fortapt valp. -Ja.
Så jeg vet at hun prøver å manipulere situasjonen
og presse meg ut for å fremme sin stilling.
Og jeg vet at jeg ikke ville tilbringe et minutt til i den leiren.
Det virket som at begge begynte å endre seg.
Det er godt å ha med Justin. Han passer nok godt inn.
Nå har vi to jegere i leiren.
Vi kan begge jakte så vi får oss litt hjortestek på grillen.
Det er der hjortene kommer inn. De sirkler deg.
Hvor synes du jeg burde gå?
Jeg tenker én på den siden, og én på den siden.
Si 30 meter fra hverandre. Gjør deg klar.
Vi vet ikke helt hva Alfa driver på med.
Så vi ser etter tegn på dem.
-Vi har en pil. -Jøss.
-Hva er dette? Har du lyst til å lese noe? -Ja.
Her.
"God morgen, Charlie-gutter. Vi håper dere tre har det bra."
Ja.
"Etter at dere tok Justin inn i Charlie,
har han jukset ved å ødelegge og raide leiren vår."
"Han stjal utstyr, personlig eiendom, og har stjålet mat fra laget vårt."
"Er dette reglene dere ønsker å spille etter?"
"Er det slik dere vil fullføre spillet?"
Hva tenker du?
Hun stavet Charlie riktig.
La oss kalle det et tap.
-Det var verdt innsatsen. -Ja.
Ikke stol på den lappen.
Hun er manipulerende. Jeg stoler ikke på henne.
Hun prøvde å rømme hit og sabotere oss uansett.
Jeg stoler ikke på Jill i det hele tatt, men den lappen var veldig urovekkende.
Og hvis det er sannheten, så må vi tenke grundig,
for dette går utover alle som et lag.
Men akkurat nå kjøper jeg det ikke.
-Hun har ikke noe å fare med. -Nei.
-Hun var fæl mot oss. -Ja.
Vi er veldig skeptiske.
De er desperate.
-Og det er desperasjonstaktikk. -Vi har sett hvordan hun kan være…
Jeg lukter blod i vannet.
Vi er rett over leiren.
Pokker.
-Vi viser det til Justin også. -Ja.
Gi Justin en sjanse til å snakke om det når han vil.
16 ENSOM ULV-SPILLERE
6 ENSOM ULV-SPILLERE
UTE
LAGER SINE EGNE REGLER
UTE
DET ULTIMATE OVERLEVELSESSPILLET
UTE
KUN ETT LAG KAN
UTE
Jeg er her for å spille og vinne.
Hvordan gikk jakten?
Dårlig. Vi så ikke noe.
Dere så ingenting? Ingen visere?
Massevis av tegn. Hjortespor og avføring overalt.
Ja.
Vi hørte dem, men ingenting kom ut for å hilse.
Ja.
-Fant dere eller noe? -Bær?
-Fikk tak i sopp. -Sopp.
Greit.
Jeg la merke til at gutta var helt klart på kanten.
Jeg visste at det var noe på gang. Jeg vet ikke hva.
Mens dere var borte, fant vi en lapp fra Alfa. Du skal få lese den.
-Greit? -Ok.
Jill prøver å ta meg ut av spillet,
og en av måtene er visst sabotasje.
"Ødelegger og raider leiren vår." Jeg har ikke "raidet".
Hun er virkelig desperat.
-Jeg tror ikke på henne. -Ja.
Tar utstyr. Øksen, for de har en ekstra.
Personlig eiendom. Jeg stjal ikke noe av deres personlige eiendom.
Jeg har jukset hele spillet, stjålet mat.
Det ville vært åpenbart om jeg stjal mat.
Hun prøver så desperat å kaste meg under bussen.
-Deres siste trekk. -De prøver å bryte oss opp.
Vi vet at tankespillene hennes ikke fungerer.
Dette er så svakt og desperat. Bare vent.
Jeg har ingen grunn til å være uærlig.
Jeg vil ikke sitte her og prøve å forsvare meg,
men jeg skal si dere sannheten.
-Ja, jeg ødela denne presenningen. -Du ødela presenningen?
Bare presenningen?
-Ja. -Presenningen var ikke del av gapahuken?
Eller…
Den var det.
Jeg vil definitivt ikke skade noen her ute.
Det er ikke hensikten min.
Men jeg vil vinne. Da må du spille skittent noen ganger.
-Var den en del av gapahuken deres? -Ble den ødelagt?
Ja, men siden du sa ikke noe drama,
ville jeg ikke ta soveposene deres.
Jeg ville ikke gjøre noe for å skremme dem
for så å sende dem på en villjakt inn i leiren deres.
Men jeg ødela presenningen. Jeg makulerte den.
Så jeg handlet i desperasjon.
Jeg raidet ikke leiren.
Ja.
-Jeg tenkte… -Problemet er at…
Da vi snakket med deg og sa at vi hadde en ledig plass, ble du Camp Charlie.
Vanligvis er mitt førsteinntrykk riktig.
Jeg følte at han var grei, men hvem vet?
Jeg ville gjøre alt for å vinne.
-Ja. -Ja.
Som man reder, så ligger man.
Men samtidig vil jeg være her.
Vi må ta en kjapp prat Beklager, vi kommer straks tilbake.
Greit.
-Dette er ille. -Ja. Så…
Veldig ille.
Hva synes dere om det?
Så…
Jeg tror alt de mistet ble rettet.
Jeg liker ikke ødelegging av ting.
Det var den ene…
-Tingen. -…tingen.
Og han representerte Camp Charlie på den tiden.
Jeg føler at han løy, men jeg forsto også hvorfor han løy.
Så hva gjør vi nå?
Etter noen minutter med overveielse har Team Charlie kommet frem til et svar.
Siden du ble med i leiren vår er det teknisk sett sabotasje.
-Jeg ble presset ut, så hvorfor ikke… -Jeg skjønner.
-Hundre prosent. -…sette fyr på broen?
Jeg forstår det.
-Det var ikke moralsk rett. -Absolutt ikke.
Vi ønsker å ta den moralske ruten.
Hele C-leiren kan stå ansvarlige.
Ja. Så hva er avgjørelsen deres?
Så vi må skilles på grunn av det.
Ok.
Da vi aksepterte ham, involverte det oss alle som en leir,
og det var som et stort bakslag for oss.
Men jeg må ta det moralske valget.
Jeg tror han var i en dårlig situasjon.
Jeg gikk gjennom det samme med Delta i noen dager,
og jeg forstår det helt.
Han angrer på at han gjorde det.
Vi kan ikke tolerere noe sånt moralsk,
så vi måtte be ham om å gi seg.
Og han var mann nok til det, og gjorde det moralske.
Jeg respekterer avgjørelsen selv om jeg ikke liker den.
Hvis jeg måtte gjøre det igjen, ville jeg nok latt det være.
Bortvist fra Camp Charlie og med en visshet om
at Team Alfa ikke tar ham tilbake…
Jeg føler at jeg går til galgen.
…er Justin tom for muligheter.
Han må skyte blusset og forlate spillet.
Jeg trodde ikke det ville bli noen konsekvenser.
Men dessverre er det ikke tilfellet.
Kanskje jeg spilte litt for skittent.
Ja. Det er rettferdighet.
Jeg har
kommet så langt, vært her ute
i en måned,
Jeg
er bare skuffet.
UTE
Nå har jeg sett begge sider. Jeg vet hvem som vinner.
I dag seiret lyset.
Vi skal vinne dette.
Ja, det skal vi.
09:12 - DAG 35 SNØ - TEMPERATUR -9°C
Det er dag 35, og vinteren banker ikke lenger på døren til lagene.
Den er offisielt ankommet.
Det snør!
Se på dette vinterlandskapet.
-Vi bor i Alaska om vinteren… -Herregud!
…og hadde en snøstorm i går kveld.
Å! Magisk.
Jøss, vinterland. Se på dette!
Våknet til snø og varme hansker. Det er en god dag.
Jeg elsker dette.
-Det er bare noen få centimeter nå… -Se!
…så kommer det mer snø.
Herregud!
Denne delen av Alaska får nesten 250 cm snøfall i året.
Herregud!
Se så vakkert.
Jeg begynner å gråte.
Det er så vakkert her.
-Nå er det i gang. -Det har skjedd.
Til tross for det vakre snøfallet…
-Dette er våt snø. Vi blir våte. -Jeg tar på meg skibuksa.
…er det en påminnelse om at de resterende lagene
vil møte enda verre forhold.
Det blir ikke så kaldt når det snør. Det er når det slutter å snø.
-Ja. -Ja.
Med mindre denne overlevelseskampen som de har spilt tar slutt.
Jeg trodde ikke det ville komme enda en leveranse.
Det skjer alltid noe her.
Vår tilsynelatende siste leveranse kom i dag.
Det kan være billetten til å vinne kampen.
Men Team Alfa skal vinne. Det skal jeg sørge for.
Med to lag igjen, spekulerer spillerne hva overraskelsesleveransen har i vente.
Det er et helikopter. Jeg tenker hva som kan skje videre.
Det blir nok en utfordring.
Men vi er uansett klare.
Vi beveger oss iallfall. Kanskje vi får varme.
Der er de. Der.
Jeg har en mistanke om at det er den siste utfordringen.
-Jeg visste det. -Der er den.
Jeg visste det.
-Der er den. -Får et kompass.
"To lag gjenstår, men kun ett lag kan vinne."
Her.
"En møysom reise til målstreken ligger i vente."
"Lagarbeid, lojalitet og styrke blir testet jevnlig."
"En siste levering ligger på tuppen av halvøya, markert på kartet."
"Det første laget som når leveransen får premien."
"For å vinne må du ankomme med hele laget."
"Laget du er med nå, er laget du må ta til målstreken."
"Dra ved soloppgang."
Vi skal legge på sprang og komme oss dit.
"En møysom reise til målstreken ligger i vente."
Målstreken.
Jeg klarte ikke engang…
Ja. Nå skjer det.
Herregud.
Ikke gråt ennå, vi har en reise foran oss.
Det blir et godt måltid i dag.
-I dag skal det spises. -Frokost, lunsj, og middag…
Etter 35 dager i møte med Alaskas harde elementer,
hverandre, og spille spillet så godt som mulig,
-kan Alfa og Charlie endelig se en slutt… -Her er det nærmeste.
…som nå forbereder seg på et løp til målstreken
Vi må krysse en elv for å komme oss dit.
De har kanskje en også.
Har de ingen elver å krysse?
Ikke hvis de skal dit vi skal.
Ja.
Det er et løp mot det andre laget og mot tiden.
Vi gir absolutt alt.
De jentene er mentalt tøffe,
de er fysisk dugelige, og de er en trussel for oss.
Vi må opp og over torvmyren
for å komme ned på andre siden av fjellet.
-Ser du de topografiske linjene? -Ja.
Ser du hvor skarpe disse er?
-Dette er rett opp og ned. -Ja.
Dette er klipper. Vi kan ikke gå opp der så vi må gå rundt.
Men når vi kommer hit, for å komme hit.
Nei, vi må gå helt rundt. Vi kan ikke gå rett opp.
Det er en klippe.
Reisen som venter på oss ved soloppgang
kan ikke måles, men vi er allikevel klare.
I mellomtiden, over elva,
feirer Team Charlie sin siste kveld i Alaska sammen…
Det har vært en ære.
-Det har vært en ære. -Ja, uansett.
-Jeg ville gått til krig med dere. -Når som helst.
…før løpet til målstreken.
Hva synes dere om reisen i morgen?
-Jeg skal presse dere hardt. -Ikke bry dere hvis jeg spyr.
Ikke gjør det mens du løper.
Ja.
La alt ligge der ute.
Jeg tror vi klarer det hvis vi presser på og fokuserer på det vi må gjøre.
-Alt ligger på bordet. -Sånn ja.
-For de kommer til å gi alt de har. -Ja.
Vår siste kveld i Alaskas villmark.
Hvordan føler du deg nå?
Jeg vil gjerne tro at
det er siste etappe,
for det er så vanskelig å fortsette.
Ja.
Jeg prøver å tenke på dynamikken
til de tre siste Team Charlie-medlemmene.
Jeg antar at…
de har et slags brorskap.
Vi får se i morgen.
Vi får se om lojaliteten og fellesstyrken deres
er sterk nok til å bære alle tre til målstreken,
for alle må være der, sammen.
Det står at lojaliteten og styrken blir satt på prøve.
Vi har testet styrken vår de siste ukene.
I morgen blir det en veldig fysisk utfordrende dag.
Det er dag 36, men ingen av lagene har sett soloppgang på Neka-elven ennå.
Begge lagene har nerver og forventninger
til den halvannen-mil-lange turen foran seg.
Jeg vet hvordan jeg kommer meg ut, for jeg studerte dette.
Håper jeg.
Selv om både Alfa og Charlie har samme destinasjon
på tuppen av halvøya og omtrent samme avstand,
vil de to lagene, i likhet med deres ulike spillestiler,
ta drastisk ulike veier.
Jeg tror vi burde krysse dit, der det er lavest, og så gå tilbake.
-Og så rett frem forbi øya. -Ja.
-Ser du at alt det er våtmark der nå? -Ja.
Jeg vil ikke bli våt.
Jeg vil ikke få våte føtter. Jeg tar av meg skoene og krysser…
Ta dem på igjen og gå.
Greit for meg. Jeg følger dere.
Det kommer til å bli en oppkvikkende tur.
Går det fint?
Jeg gjør det jeg kan.
Team Charlie vil møte et relativt åpent terreng på andre siden av Neka-elven.
Men for å gjøre opp for dette, er ruten deres litt lenger,
og de må krysse flere iskalde elver.
Fra fossen vil du…
Det er flo, så vi må gå bakfra.
Ja. Hvorfor ikke bakfra?
-Ja. -Én til.
Nok en klatring.
-Ok. -Nok en klatring.
-Én kamp til. -Venter på solen.
Team Alfa har en litt kortere rute,
men den første delen av ruten går gjennom vanskelig, ujevnt terreng
med nesten ingen sikt.
TID FØR SOLOPPGANG
Åpner opp for…
-Vi klarer dette. -…positiv…
Tempo.
Pass på hvor du går.
Vi går på veldig lite kalorier.
Så det vi tror vi kan gjøre, og det som er lett…
-Vi holder ikke ut. -…blir vanskelig i dag.
Spesielt den første delen der vi må klatre mye.
-Forsiktig, sakte. -Sakte. Tråkk varsomt.
Det er en fare hver gang du tar opp foten.
-Ja, nettopp. -Ok.
Vi har ruta vår, ikke overtenk.
To-null-en.
To hundre og en grader, baby.
Så vi trenger…
-universet på vår side en gang til. -Som det har vært hele tiden.
-Selv da vi ikke trodde det. -Selv da vi ikke trodde det. Ok?
Vi måtte kjempe hardt i denne skråningen.
-Det verste stedet. -Det verste stedet, men…
-Ingen ***** fordeler! -Ingen fordeler, men…
-Det er en fordel. -Det er en fordel.
For denne morgenen starter vi før Charlie-guttene.
Bare litt.
-Og det trenger vi. -Det er en fordel vi ikke har hatt.
Så selv om du tror at verden og livet går imot deg…
-Ikke hver gang. -Ikke hver gang.
-La oss hente dette. -La oss dra hjem til våre menn.
Ja.
-Jeg er glad i deg. -Jeg er så glad i deg.
Og med det første sollyset over fjellene…
-I dag er det pengesamling. -Nå skjer det.
La oss klare det.
-Glad i dere. -Glad i dere.
…har premieløpet startet.
Kom igjen.
Hei, tempo.
Det er så vanskelig.
Det er et kappløp, men det kan ikke være det.
-Dette er ikke en sprint. -Du har rett.
La oss gå mot fossen så blir vi orienterte.
Ja.
Mens Alfa går inn i tettskogen, nærmer Charlie seg sitt første vannkryss.
Skulle hatt et godt Walt Whitman-dikt.
For å prøve å fremskynde reisen,
har Team Charlie valgt en mer direkte rute til målet.
Det har en kortere avstand, men det gir dem flere vannkryssinger.
Så her er første elvekryssing.
Kanskje vi kan krysse den uten å kle av oss.
-Vi får se. -Så vi må skynde oss.
-Ser du hvor dypt det er? -Ikke ennå.
Hva med det?
Jeg vet ikke hva som er der, men jeg kan vasse.
-Vil dere prøve? -Ja.
Jeg prøver.
Kanskje vi må tilbake og ta av tingene.
-Ja. -Skal vi det?
Ja.
Vi planla en rute som ville spart oss 30 minutter, kanskje mer.
Krysse vannet der vi kan, istedenfor å gå langs kanten.
Det går opp til kneet.
Vi må nok krysse en elv til. Det var vel ikke så ille?
-Nei. -Nei.
Mens Charlie kommer seg etter vannkrysset,
sliter Alfa med å navigere seg gjennom den tette skogpassasjen.
Se her. For et sjukt terreng.
Ja.
Jeg kan trygt si at jeg aldri har gått i noe sånt før.
Når du er i en så tykk skog
vil det beste du kan gjøre være å støtte ryggen til noe,
finne et nytt tilkommelig sted, gå dit, og gjør det på nytt.
Vi må komme oss til fossen for å klare dette.
Du hører den. Den er til venstre.
Fossefallet er hitover.
Ja.
Hvis du går rett frem
så kan jeg få en peiling og gi deg et tre.
Ok.
Å navigere i villmarken gjøres ved å sette et veiledningspunkt
og følge peilingen.
Jeg ser deg ikke.
Men i denne tette regnskogen kan peilingene bedra.
Bli der. Ikke rør deg.
Det er en sti her.
Vi kan ikke følge stier hvis vi skal bruke en peiling.
-Husker du at jeg sa at vi må… -Ja.
Men også bruke veien med minst motstand.
Hvis du går av den så funker ikke peilingen igjen.
-Er det vår to-null-en? -Ja.
-Det virker langt unna. -Ser du det døde treet?
Jepp.
Kan du holde det i fokus så jeg kan finne ut hvor øst ligger?
Det ser ut til at den ligger
veldig til høyre.
-Den gjør ikke det. -Jeg stoler på deg.
Jeg har kurspilen på to-null-en, østover.
Nå trenger jeg bare å peke den østover, så sier denne hvor vi skal dra.
-Ok. -Greit?
Gå mot det døde treet og…
-Begge lagene… -…fortsette.
har valgt å ta snarveier, noe som setter dem begge på uforutsette veier.
Jeg tror ikke vi kan vasse. Det blir dypt i midten.
Noen kan komme til gode, andre kan hindre en raskere vei til seier.
-Den blir bare bredere. -Ja.
-Det er en annen elv som krysser der. -Ja.
-Ser du der det blir smalt? -Ja.
Vi er en voksne menn som går rundt i undertøy.
-Her. -Ja.
Hva tenker dere?
Det er noe.
Støvler og bukser. ****.
LUFTTEMPERATUR 1.5°C
VANNTEMPERATUR 5°C
Vi har en til.
Herregud.
Du føler ikke beina dine når du krysser vannet.
Det eneste du føler er det dype smertetrykket.
Veldig dypt, nederst i foten. Det føles som knivstikk.
Det kom borti bjellene.
Er det hitover?
Det er det nå.
Hvilken vei?
Fortsett, antar jeg.
Du kan ikke snu etter at du har valgt. Skal du snu etter å ha gått 50%?
Bare fortsett.
****!
Der gikk støvlene mine.
Mens vi går over vannet er hypotermi en stor fare.
Herregud.
-Støvlene mine ble våte. -Er det de siste?
Sikkert ikke.
Selv om de to lagene er på ulike baner,
med hver sin avgjørelse om hvordan de trer fremover,
vil den første som gjør en feil i løpet…
Det er fjellet vårt.
…ha en stor ulempe.
-Ja. -Vi går for langt.
Vi må gå litt lenger hit, ellers går vi rett inn i den bukten.
-Vi kan ikke gå enda lenger øst. -Nei.
-Ok. -Greit.
Se på denne fine stien. Følg hjorten.
Det er universet som sier: "Dere valgte riktig vei."
Vi har en til.
Én til, Nick.
-Jeg kommer. -Jeg mener at det er den siste. Håper jeg.
Hvor dypt?
-Dypt. -Det er dypt.
Så *****.
Se.
-Perfekt. -Sånn ja.
Takk for at du ledet an, hjort.
Det blir dypere og dypere.
Vi har en til.
Dette er nydelig.
Vi har besteget den.
Det gjorde vi.
Jeg ser bukten. Jeg ser vann.
Pokker.
Vi gikk for langt østover.
-Vi er langt unna. Hvor er to-null-en? -Nei. Ser du linjen min?
Ja.
Vi skal gå ned dit.
Idet vi kom til toppen, endret vi ruten litt.
Vi endret litt på gradskiven.
Gå rett ned her. Gå litt tilbake.
Men vi måtte komme opp så vi kunne se.
Så skal vi gå rett ned.
Vannet går opp til midjen her.
Fy ****.
Kom igjen.
Begge lagene klarer hindringene sine.
Vi klarte å gå en hjortesti, som har sendt oss litt ut av kurs,
Og begge lagene ligger i nakken på hverandre.
Men vi er fortsatt selvsikre.
-Vi beveger oss fortsatt. Det er viktigst. -Det stemmer.
Går det bra, Nick?
Jeg fryser og mistet støvelen min.
Vi har en til.
Jeg hører vannet.
Etter det tøffe terrenget og høydeendringene…
Oi.
…står Team Alfa overfor et enda større, uforutsett hinder.
-Er dette den første bukten? -Jeg vet ikke.
Hvordan kommer vi oss rundt den?
Hvis dette er innsjøen, er det feil vei.
-Det stod ikke noe om en innsjø på kartet. -Nei, det sto en bukt.
Herregud, jeg tror dette er innsjøen.
Hvorfor tviler du på deg selv?
Fordi det ikke føles riktig.
Vi er ikke her.
Der er fjellkjeden rett foran oss.
-Ja. -Så vi ser hitover.
Amber og Jill håper å komme til denne bukten
og følg kysten til destinasjonen.
Men reisen gjennom øyas tykke kratt
har sendt dem på feil vei mot denne innsjøen.
Det er ingen strøm.
Vi kom ned denne siden av fjellet og gikk til høyre, ikke sant?
-Vi gikk ikke denne veien. -Så vi må…
-Vi er ved denne innsjøen. -Ok.
-Stoler du på meg? -Ja.
Gå den veien.
Jill og Amber drar østover for å gå rundt innsjøen og finne kysten.
Milde måne.
Det er bare en gåtur.
Siden Alfa hindres av vannhinder…
Nå må vi bare holde tempoet.
…innser Charlie at snarveien deres
også kom med flere vannhinder enn forventet.
Vi visste det ville være skjulte vannkryssinger,
men jeg ante ikke at de ville være så dype og lange.
Så vi var livredde for hva som ville skje
hvis vi ikke fikk tilbake varmen.
Støvlene mine var is.
Jeg føler ikke noe.
Nei.
Milde måne.
Vi kastet ikke bort så mye.
Det var ikke bortkastet.
Selv om de ligger lengre bak kan Alfa ta dem igjen og ligge i nakken deres.
For en ***** stor innsjø.
Men kun hvis ruten gir Charlie flere uforutsette overraskelser.
Nei.
Enda en ***** kryssing.
Ikke igjen.
Kanskje den er frossen.
Paul er en mann.
Paul går som om:
"Jeg må vinne dette for barna mine," og jeg digger ham for det.
-Ja. -Han gikk rett over vannet.
Han bare gikk i det.
-Han vet hva som må gjøres. -Ja.
Paul satte tempoet, noe vi trengte for å komme gjennom torvmyren.
Gjørma gikk som oftest opp til anklene våre.
Så du går i våtmark hele tiden.
Det var tungt for meg siden jeg har korte ben.
Hvis vi holder dette tempoet så kan ingen matche oss.
Ja.
Vi er nesten rundt innsjøen.
**** ta denne *****…
Vi er rundt innsjøen.
Visste ikke at innsjøen var så stor!
-Jeg hater støvlene dine. -Jeg også.
Disse får den verste vurderingen på Amazon, Cabelas.com.
Jeg legger dem hos Frelsesarmeen og tenner på dem.
Det blir bildet på vurderingen.
"Disse støvlene suger."
Det er knapt en kilometer hvis vi går den veien.
Det er nesten to den andre veien.
Da tar vi den korteste ruten, så drar vi rett til bukta.
Følg fjellgrensen.
-Kom igjen. -Kom igjen.
Vet du hva dette signalet betyr?
-Raska på, ******. -Få opp farten.
Hold kjeft. La oss dra.
-Jeg går denne veien. -Rett til vannet.
Med begge lagene nærme hver sin kyst
kan de sette inn et siste støt mot premien.
Ikke løp.
-Jeg klarer meg. -Vi må komme frem sammen…
Jeg forlater deg ikke.
Og nå ligger begge lagene likt på vei mot målstreken.
Vi er nesten ved kysten.
Ok.
La oss fortsette østover til vi kommer dit.
Jeg følger deg.
Jeg ser bukten.
Ja.
-Går det bra? -Den knuste.
-Nick tok av da han så den bukten. -Ja visst.
Han begynte å presse seg gjennom.
Nydelig!
Ja!
Fy søren.
****, Nick.
Beklager.
Takk.
Pass på øynene.
Når vi kommer hit kan vi gå langs kysten hele veien.
Vi går nedover nå.
Hør her.
-Hører du det? -Ja.
Gå rett mot det.
Sånn ja.
Spar deg, Nick. Vi er bare halvveis.
Pass på.
Jeg ser vann.
Vi har gått langt.
Jeg håper det.
Jeg håper vi tok inn på tiden og ikke mistet fordelen.
Å komme dit og vite at dette er alt jeg må gjøre,
å opprettholde retningen…
Vi klarte det.
Det er allerede gjort. Vi må bare gjøre det fysiske.
Det er lett herfra.
Vi trengte å komme hit, og så følger vi bare kysten.
Bare følg kysten, gå rundt bukten og få premien.
Det er barnemat.
-Ja, det er det. -Det er bare kilometer.
Herregud.
Hvor er guttene?
Forhåpentligvis bak oss.
Sånn ja!
Ja.
La oss gå over stokken.
Dette føles bra på hoftene etter en time.
Paul er så tøff.
Så mistet han tempoet etter vi kom til punktet.
Noen andre må lede.
-Den torvmyren tar knekken på deg. -Ja, jeg ble så ***** sliten.
En støvel og en sko.
Jeg tok over, for han trengte det.
Han trengte at noen andre tok seg av tempoet.
Vi gjorde en feil.
Vi snudde oss aldri.
Vi dro…
-Fordi jeg lagde peilinger. -Ja.
Og jeg tok asimutmålinger før vi dro. Gjorde de det?
Klarer Paul det?
Jeg er en overlevende, men jeg er ikke en overlever,
før jeg møtte Jill.
Og nå får jeg stå skulder mot skulder med den råe dama.
Jeg er så stolt av meg.
Jeg er så stolt av deg.
Be meg holde kjeft hvis du blir lei av å høre det.
Ræva bakke.
-Ja. -Farlig å gå på.
På Team Charlie har Paul havnet bak.
Og for denne siste utfordringen
står det at hele laget må fullføre sammen for å vinne.
Jeg kan ikke snakke.
Vi gir alt vi har, og nå dukker det opp store trær som vi må gå over og under.
Trenger dere hjelp?
Nei.
Hvis jeg bøyer meg opp og ned så besvimer jeg nesten.
Det eneste jeg kunne tenke på var:
"Kan jeg sette en fot foran denne andre om og om igjen?"
Jeg begynner å se flekker, og de går lenger og lenger unna.
Hvis ikke Paul kan fortsette, kan ikke resten av Team Charlie det heller.
Gud, gi meg styrke.
Jill, jeg tror jeg ser målstreken.
Ok, bare pust.
Jeg ser ikke noen.
-Hvor langt… -Jeg ser ingen bak eller foran.
Vi har kommet frem til målstreken.
Amber!
-Jill! -Amber!
MÅLSTREKEN
Jeg prøver å hente inn pusten.
Så tungt er det.
Jeg er ferdig.
Nå er det en mental kamp.
-Hvordan går det? -Utslitt.
Kom igjen, Paul!
-Jeg tror det er det. -Ja.
Der er det.
Kom igjen, Paul!
-Kom igjen, Paul! -Jeg er utslått.
Kom igjen! Jeg ser noe!
Ok.
Men jeg er ikke ute.
Jeg fikk en liten energidose.
Jeg presset meg gjennom lysten til å legge meg ned.
Jeg tror vi går riktig vei.
Vi går riktig vei.
Det er lett herfra, så drar vi hjem.
Vi får dra hjem etter dette.
Jeg må passe på når jeg tråkker på disse store steinene.
Jeg vil ikke vrikke ankelen.
Kom igjen, Paul.
Jeg har kramper i låret.
Herregud.
Pokker.
Kom igjen, Paul.
Kom igjen, Paul!
-Vi skal slå dem. -Ja, vi må det.
-**** ta dette gresset. -Jeg liker det ikke.
Da jeg så Paul henge etter, visste jeg at han var utslitt.
Går det bra?
Du klarer dette, Paul.
Hvordan skal jeg bære han?
Vi avslutter med hevet hode.
Hevet hode.
Herregud. Hva er det?
Jeg kjenner det veldig i hoftene nå. Den veien
Jeg tror det er der i skogen.
Etter 36 slitsomme dager med overlevelse,
nærmer disse to utmattede lagene seg en etterlengtet slutt på kampen
og en sjanse til å vinne.
Det er der.
Jeg er så ***** glad i deg.
-Jeg ser den. -Ser du den?
Jeg tror jeg ser tre personer ved kysten.
Ja!
Les det.
Jeg vil høre det.
Ja!
Pokker ta.
Vi har gjort alt vi kan.
Team Charlie har nådd siste levering, og spillet har en siste beskjed.
"Å overleve med fremmede…
er den vanskeligste situasjonen en kan møte,
hvor man må vurdere lojalitet mot bevaring av seg selv."
Jeg kommer hjem.
"Egoisme…"
Hun ødelegger flåten min.
"…mot uselviskhet…"
Angie, du er nesten der!
"…og ønsket om å vinne mot ønsket om å slutte."
Gud, gi meg styrke.
"Overlevelse i en gruppe forstørrer våre mørkeste trekk."
"Forræderi kan gi personlig vinning, mens trofasthet kan vise svakhet."
"Vi pleier å omfavne de sterke og bedra de svake,
men kun fordi det går i vår favør."
"Men i jakten på egen fortjeneste knyttes bånd."
Jeg er glad i dere.
"Lagkamerater blir ikke like hindrende og mer nødvendige."
Du klarer det.
"Vi stoler på hverandre for emosjonell trygghet og fysisk støtte."
"Motivene våre er kanskje egoistiske, men suksessens reise
består av evnene og selskapet til de rundt deg."
"Reisen deres ender her."
"Dere har overlevd lengre enn de andre."
"Gratulerer."
Ja!
Den første jeg ringte er søsteren min,
fordi hun betalte for at jeg kunne komme hit siden jeg ikke hadde nok penger.
Jeg er glad i dere!
Og jeg tenkte på deg nesten hele tiden.
Vi greide det.
Vi skremte deg litt.
Ja. Jeg klarte det.
Jeg ba hele veien, og jeg kunne ikke gjort det uten det.
Og jeg ba til Gud om å gi oss styrke til å fortsette, om å gi oss riktig rute,
og beskytte alle, på begge sider, men gi oss en fordel, og her er vi.
Jeg har aldri hatt nok til å ha en pengekamp……
-Ja, pengekamp! -For et liv!
Nei.
Får nedbetalt gjelden min.
Kan ha en familie nå.
Det er den største grunnen til at jeg er her.
-Jeg er glad i dere. -Ja!
Det er skyssen vår.
Vi var så nære.
Se på meg.
Det går bra for meg.
Vi kom oss i hvert fall hit.
Ja.
Jeg vet at penger ikke betyr noe, men…
Gud
Vi var underdogs.
Skal ikke underdogene vinne?
Men det skjer bare i filmer. Dette er realiteten.
Jeg er bare forvirret.
Universet fortalte oss at vi var…
At vi klarte det.
-Og… -At dette var vår tid.
Ja.
Du kan spørre meg i dag,
du kan spørre meg i morgen.
Du kan spørre meg om 20 år.
Jeg ville fortsatt valgt henne.
Jeg brydde meg ikke om sjekken, jeg ville bare vinne.
Jeg ville bare være nok.
Du er nok.
Første gang i et helikopter.
Jeg klarer så vidt å komme meg inn.
Det var mitt livs beste opplevelse,
utenom barna mine.
Det er så mye følelser å gå gjennom.
Det er fantastisk.
Hvem får en slik mulighet? Se hvor vi er.
Gratulerer, Charlie-gutter!
Gratulerer, gutter.
Fy ****!
Jeg tar deg over pengene når som helst.
Tekst: Håkon Jordheim