-Що по-твоєму буде? -Сподіваюся, ми викриємо правду.
Так. А Джастіну треба додому.
Надіюся, вони правильно відреагують.
Усе, що ми можемо, це закінчити гру з гідністю.
І якщо вони так не зроблять, тоді це їхні проблеми.
Хід за вами, «Чарлі».
Ми зробили те, що мали.
Джил намагається викинути мене, бо вона пригнічена через те,
що її план провалився першого ж дня,
а вона схиблена на контролі.
З самого початку я хотів бути вірним «Альфі»,
поки та не порушила вірність мені.
Якщо він хоче грати в цю гру після того, що він зробив,
то цьому не бути.
Ми бачили, як ти пішов.
Я щасливий, що об'єднався з «Чарлі».
Це безпроблемна зона.
Я прийшов з проблемної зони.
-Ці сучки процвітають на цьому лайні. -Я знаю.
Вони це люблять.
Ей, хлопці, ми вдома.
-Гаразд, малий. -Привіт!
-Добридень, панове. -Вітаю.
Добридень, як ноги?
Мокрі, але--
-Заходь. -Я їх трохи намочив.
Я б вийшов, але я босий і напівголий.
-Дякую за гостинність. -Холодно.
-Вибач, що не встиг вранці. -Нічого.
Що ж…
Отже, я перебільшував, коли--
Зовсім ні.
А вам щастить, хлопці.
Я офіційно частина команди «Чарлі».
Я в іншому місці.
Іншій атмосфері.
У іншому всьому.
Їхнє укриття удвічі більше за те, до якого я звик.
У них в укритті є вогонь, тож воно залишається теплим. Я щасливий.
Не було страшно йти?
-Це було того варте. -Так?
-Ми раді, що ти тут. -Раді, що ти тут.
Дякую, панове.
Ніку.
-Джастіне. -Радий бачити знову.
-Брате. -Від борця борцю.
Так, сер. Чорт, так.
Отже, ми забрали Джастіна до табору «Ведмежий зуб».
Я дуже радий, що він тут. Для нас це великий крок.
І якщо він зробить свою справу, а я думаю, що так,
тоді це просто полегшить нашу роботу.
О, друже, це чудово. Так.
Розказуй, бро.
Боже. Кажу вам, що з Джил вас пронесло.
Так.
Думаю, що у неї добрі наміри, вона хоче грати,
але щодня вона намагалася знайти спосіб щось порушити.
-Так. -Так.
Казала: «Така гра». Ми продовжуємо це бачити.
-Так. -Ми це одразу втямили.
Вона не може завадити нам фізично,
тому спробує розсварити нас.
Саме це вона зараз там і робить.
Джил грає в цю гру з самого початку,
і їй це добре вдається.
І мені це просто набридло.
Потім вона почала нападати на мене, а я їй: «Добре, я не хочу сперечатися».
Як у тебе з Ембер?
Усе було добре, але Джил приручила Ембер.
-Вона слідує за нею, як загублене цуценя. -Так.
Я знаю, що вона намагається маніпулювати ситуацією
і викинути мене, щоб просунути вперед себе.
І я просто знаю, що не хотів проводити у тому таборі ні хвилини більше.
Мені здалося, що вони обидві почали бути проти мене.
Радий, що Джастін з нами. Схоже, що він нам підійде.
Тепер у нас ще один мисливець. Нас двоє.
Ми спробуємо подвоїти наші шанси на здобич і покласти на гриль пару стейків з оленя.
Ось куди йдуть ті олені. Вони тебе оточують.
Куди, по-твоєму, я маю йти?
Думаю, один з нас стане на цей бік, а інший на той.
-Приблизно у 30 метрах. Приготуйся. -Добре.
Щодо «Альфи», то ми не знаємо, що вони роблять.
Тому ми стежимо за їхніми проявами.
-У нас стріла. -Ого.
-Що це? Хочете щось почитати? -Так, вперед.
Ось так.
«Доброго ранку, «Чарлі».
Ми щиро сподіваємося, що у вас все добре».
Так.
«Після того, як ви прийняли Джастіна,
він шахраював, здійснюючи набіги і руйнуючи наш табір.
Він вкрав спорядження, особисте майно
і крав їжу в нашої команди.
За такими правилами ви хочете грати в цю гру?
Саме так ви хочете закінчити цю гру?»
Що думаєш?
Бодай вірно написала «Чарлі».
Вважаймо, що цього ранку ми програли.
-Це було варто зусиль. -Так.
Не вір ані слову з тої записки.
Вона маніпулює. Я їй не довіряю.
Вона намагалася лишити корабель, прийти сюди і нашкодити нам.
Так, я ні краплі не довіряю Джил,
але та записка сильно збиває з пантелику.
А якщо це правда, то нам треба це серйозно обмізкувати,
бо це втягує всіх нас як команду.
Але зараз я на це зовсім не куплюся.
-Її звинувачення безпідставні. -Ні.
-Вона кепсько повелася з нами. -Так.
Ми надскептичні щодо цього.
Вони хапаються за соломинку.
-А це тактика відчаю. -Ми бачили, якою вона може бути, тож…
Здається, їм скоро каюк.
Ми прямо над табором.
Чорт.
-Джастіну теж дамо це прочитати. -Так.
Дамо Джастіну шанс обговорити це, коли він захоче.
16 ВОВКІВ-ОДИНАКІВ
6 ВОВКІВ-ОДИНАКІВ
ЕМБЕР ТАБІР «АЛЬФА»
ДЖИЛ ТАБІР «АЛЬФА»
ДЖАСТІН ТАБІР «АЛЬФА» - ТАБІР «ЧАРЛІ»
ЛІ ТАБІР «АЛЬФА» - ВИБУВ
ВСТАНОВЛЮЮТЬ ВЛАСНІ ПРАВИЛА
БРАЙАН ТАБІР «БРАВО» - ВИБУВ
КОРІ ТАБІР «БРАВО» - ВИБУВ
ХАВ'ЄР ТАБІР «БРАВО» - ВИБУВ
ТІМ ТАБІР «БРАВО» - ВИБУВ
ГРА НА ВИЖИВАННЯ
АНДРЕА ТАБІР «ЧАРЛІ» - ВИБУЛА
ЕНДЖИ ТАБІР «ЧАРЛІ» - ВИБУЛА
НІК ТАБІР «ЧАРЛІ»
СЕТ ТАБІР «ЧАРЛІ»
ЛИШЕ ОДНА КОМАНДА ЗМОЖЕ ВИЖИТИ
ДОН ТАБІР «ДЕЛЬТА» - ВИБУЛА
ДЖОЕЛ ТАБІР «ДЕЛЬТА» - ВИБУВ
ДЖОРДАН ТАБІР «ДЕЛЬТА» - ВИБУВ
ПОЛ ТАБІР «ДЕЛЬТА» - ТАБІР «ЧАРЛІ»
РАЗОМ ДО КІНЦЯ
Я тут, щоб грати. Я тут, щоб виграти.
Як пройшло полювання?
Погано. Нічого не бачив.
Нічого не бачив? Ані звука? Ані звука поблизу?
Тут багато ознак. Всюди оленячі стежки і послід.
Так.
Я чув їх, але ніхто не показав голову, щоб привітатися.
Так.
-Знайшли ягоди чи щось таке? -Ягоди?
-Є гриби. -Гриби.
Гаразд.
Я помітив, що хлопці були якимись надто жвавими і збудженими.
Тому я зрозумів, що щось не так. Я не знаю, що.
Отже, поки вас не було, ми знайшли записку від «Альфи»,
і я дам тобі її прочитати.
-Гаразд? -Добре.
Джил намагається вивести мене з гри,
і один зі способів — це, очевидно, саботаж.
«Здійснюючи набіги і руйнуючи наш табір». Я не робив цього.
Отже, вона тягнеться до неї. Хапається тут за соломинку.
Я їй не вірю.
Так.
Забравши інструмент. Так, я взяв сокиру, бо в них є ще одна.
Особисте майно. Ну, я не крав нічого з їхнього особистого.
Я шахраював усю гру, крав їжу.
Якби я крав їжу, то це було б явно очевидно.
Вона точно хоче схопитися за соломинку і підставити мене.
Їхня остання гра.
Вони спробують розсварити нас. Ми знаємо, що її штучки не спрацюють.
Це так слабко. Відчай, друже. Вичекаймо їх.
Я не маю причин бути з вами нечесним.
Я не буду сидіти тут і старатися відстояти себе,
але скажу вам чисту правду.
Так, я знищив брезент.
Ти знищив брезент?
Лише брезент?
-Так. -Він не був частиною укриття?
Чи…
Ні, був.
Я точно не хочу нікого тут скривдити.
Я не цього хочу.
Але я хочу виграти. А це значить, що іноді доводиться грати брудно.
-Він був частиною їхнього укриття? -Його знищено?
Так, але оскільки ти сказав: «Жодних проблем»,
я не хотів… брати їхні спальні мішки.
Я не хотів нічого, що могло б злякати їх
і змусити шукати вітру в полі,
і принести проблеми до вас.
Але я пошкодив брезент, так. Я його порізав.
Отже, я зробив це від відчаю.
Я не набігав на табір.
Так.
-Я подумав: «Що ж-- -Ну, справа у тому--
Щойно ми сказали, що у нас для тебе є місце,
ти став гравцем «Чарлі».
Зазвичай моє перше враження правильне.
І я був згодний з ним, але, так, хто ж знає?
Я вирішив, що зроблю все, щоб виграти.
-Так. -Так.
Оскільки я цю кашу заварив, то я її і їстиму.
Але водночас я хочу бути тут.
Що ж, нам треба швиденько переговорити. Вибач, Джастіне, ми зараз.
Гаразд.
-Це дуже погано. -Так, дуже. Тож…
Дуже погано.
Що думаєте про це?
Отже--
Отже, по-перше, я думаю, що все пошкоджене вони вже виправили.
Я не люблю, коли ламають речі.
Це була одна…
-Річ. -…річ.
І тоді він вже був представником «Чарлі».
Мені здається, що він збрехав, але я також зрозумів чому.
Тож ми гадали: «Що робимо далі?»
Після кількох хвилин обговорень «Чарлі» знайшли відповідь.
Ей, отже, оскільки ти перейшов до нашого табору,
то технічно — це саботаж Розумієш, про що я?
-Мене витіснили, то чому б і ні… -Я розумію.
-На 100%. -…запалити гніт вибухівки і спалити мости?
Я розумію.
-Це був неправильний вчинок. -Зовсім ні.
Ми хочемо завжди бути вищими за це.
За це може відповісти весь табір.
Так. То яке ваше рішення?
Тому через це ми маємо розійтися.
Добре.
Коли ми його взяли, це пов'язало з його вчинком нас усіх як табір,
і це було приголомшливим ударом для нас.
Але я маю бути вищим за це.
Гадаю, він був у дуже поганій ситуації.
Я проходив крізь те ж саме з «Дельтою» протягом кількох діб,
і я його повністю розумію.
Я хотів би, щоб він цього не робив, і він теж.
Ми не можемо миритися з чимось таким,
тому мали ввічливо попросити його піти.
Він сприйняв це як чоловік, і повівся з гідністю.
Я поважаю їхнє рішення, хоча воно мені не до смаку.
Якби мені довелося це повторити, я б, певно, лишив все як є.
Будучи вигнаним з табору «Чарлі» і точно знаючи,
що «Альфа» не прийме його назад…
Мені здається, ніби я йду на ешафот.
…Джастін тепер лишився без вибору.
Він повинен запустити ракету покинути гру.
Чесно, не думав, що це матиме якісь наслідки.
Але, на жаль, не цього разу.
Може, я просто надто брудно грав.
Дідько. Ось вона, справедливість.
Я зайшов так далеко,
пробув тут понад місяць і з емоційної вершини вчорашнього дня
впав у емоційне дно сьогоднішнього.
І
я просто розчарований.
ТАБІР «ЧАРЛІ» ДЖАСТІН, НІК, ПОЛ, СЕТ
ДЖАСТІН - ВИБУВ
ТАБІР «АЛЬФА» ЕМБЕР, ДЖИЛ
Тепер я побачив обидві сторони. Я знаю, хто виграє.
Сьогодні світло перемогло.
Ми ж виграємо цю гру, правда?
Так, правда.
9:12 - ДЕНЬ 35 СНІГ - ТЕМПЕРАТУРА 16°
Сьогодні 35 день гри, і зима більше не стукає у двері.
Вона офіційно прийшла.
Іде сніг!
Погляньте на цю зимову країну див.
-Ми живемо на Алясці взимку… -О Боже!
…і вчора у нас була снігова буря.
О, люба! Магія.
Ого, хлопці, зимова країна див. Погляньте на це!
Прокинувся від снігу і одягнув теплі рукавиці. Гарний день.
Ось так, крихітко. Я це люблю.
-Хоча зараз снігу лише кілька дюймів… -Глянь.
…скоро його нападає ще більше.
Боже мій!
У цій частині Аляски за рік випадає майже 100 дюймів снігу.
Боже!
Дивись, яка краса.
О, я зараз розплачуся.
Тут так гарно.
Почалася війна.
Це сталося.
Незважаючи на красу, яку несе снігопад…
Це мокрий сніг. Ми змокнемо.
Так, я вдягну свої снігові штани.
…він нагадує командам, що лишилися,
що попереду на них чекають ще складніші умови.
Але холодно стає не тоді, коли сніг іде, а тоді, коли перестає.
-Так. -Так.
Якщо тільки ця гра на виживання,
у яку вони грають, не закінчиться.
Мала, я не думала, що буде ще один пакунок з ресурсами
чи ще якийсь пакунок взагалі.
Тут завжди щось відбувається.
Сьогодні прийшло те, що може стати нашою останньою вагомою перевагою.
Дідько. Це може бути квиток на перемогу в грі.
Але команда «Альфа» забере цю перемогу. І я про це, в біса, подбаю.
Гравці двох останніх команд
розмірковують над тим, що їм принесе цей неочікуваний пакунок.
Там гелікоптер. Я просто думаю, що буде далі?
І це, певно, буде завдання.
Але яким би воно не було, ми готові.
Бодай ми рухаємося.
Може, ми зігріємося.
Ось вони. Ось там.
Я підозрюю, що це, можливо, останнє завдання. Не знаю.
-Я знав це. -Так, ось він.
Я знав.
-Ось він. -Додамо компас, і готово.
«Лишилося дві команди, але виграти зможе лише одна».
Ось.
«Попереду важка подорож до фінішної лінії.
Командна робота, вірність і сила будуть випробовуватися щокроку.
Останній пакунок був скинутий на краю півострова, що позначений на мапі.
Перша команда, що дістанеться пакунка, претендуватиме приз.
Аби перемогти, треба прибути туди усією своєю командою.
Ви маєте дістатися фінішної прямої з тією командою, з якою ви зараз.
Вирушайте на світанку».
«Вирушайте на світанку».
Ми тут. Ми гнатимемо як підпалені і дістанемося туди.
«Попереду важка подорож до фінішної лінії».
Фінішна лінія.
Я навіть не…
Так. Чорт, так. Ось і все.
О Боже, дівчинко.
Поки не плач, бо у нас попереду бісова подорож.
Сьогодні ми добряче поїмо.
-Сьогодні поїмо. -Обід, вечеря…
-Сьогодні поїмо. -Сніданок, обід, вечеря.
Після 35 днів протистояння жорстоким стихіям Аляски,
одне одному і гри в найкращий з відомих їм способів,
у полі зору «Альфи» і «Чарлі» нарешті показався кінець гри.
Ось найближчий.
І тепер команди готуються до гонки до фінішної лінії.
Шлях туди…
Нам треба переходити річку.
Їм, можливо, теж.
Їм не треба переходити?
Ні, якщо вони ідуть нашим шляхом
Так.
Ми змагаємося з іншою командою і з часом.
У нас просто надзвичайна ситуація.
Ті дівчата дуже сильні ментально,
і, по-моєму, вони й фізично здалі і є загрозою для нас.
Ми маємо піднятися і перейти через болото,
щоб спуститися з іншого боку цієї клятої гори.
-Бачиш ці топографічні лінії? -Так. Боже.
Бачиш, які ці топографічні лінії тонкі?
-Це прямо вгору і вниз. -Так.
Це скелі. Нам треба їх обійти. Ми не зможемо на них піднятися.
Знаю, але коли дійдемо сюди, щоб дістатися сюди.
Ні, ми маємо весь час іти навколо.
Ми не зможемо піднятися на них.
Це скеля.
Подорож, з якою ми стикнемося на світанку,
є незмірною,
і все ж ми готові.
Тим часом на іншому боці ріки
«Чарлі» відзначають свій останній вечір на Алясці…
Це була честь.
-Для мене це честь, друзі. -Так. Незважаючи ні на що.
-Я пішов би з вами в бій. -Я пішов би у бій з вами будь-коли.
…подумки відтворюючи гонку до фінішу.
Що ви думаєте про завтрашню подорож?
Я вас сильно підштовхуватиму.
Не зважайте, якщо мене знудить.
Не роби цього, поки біжиш.
Так.
Просто залиш це все там.
Думаю, якщо ми прискоримося і зосередимося на необхідному, то ми це зробимо.
На кону все.
Ось так.
-Ти ж знаєш, що вони рватимуть дупи. -Так.
Наша остання ніч у дикій місцині Аляски.
Як ти зараз почуваєшся?
Я хотіла б думати,
що кінець близько,
тому що продовжувати вже так важко.
Так, дівчинко.
Я намагаюся думати, яка атмосфера
між трьома останніми членами команди «Чарлі».
Я би припустила…
…що у них якогось роду братерство.
Побачимо як воно покаже себе завтра.
Побачимо, чи їхня вірність і спільна сила достатні,
щоб довести їх всіх до фінішної лінії,
бо вони мають бути там всі разом.
Бо там сказано, що наші вірність і силу випробують.
Які ми випробовували на міць останні кілька тижнів.
Завтра буде дуже,
дуже важкий у фізичному плані день.
Вже 36 день гри, але жодна команда ще не бачила світанку на річці Нека.
Обидві команди нервують і перебувають
у очікуванні дев'ятимильних походів, що у них попереду.
Я знаю, як вибратися звідси,
бо я вивчав цю тему.
Сподіваюся.
Хоча і у «Альфи», і у «Чарлі» той самий пункт призначення
на краю півострова і майже однакова відстань до нього,
подібно до вибраних ними стилів гри
сильно різнитимуться і шляхи слідування, які вони виберуть.
Гадаю, треба перейти там, у найнижчій точці, і потім вернутися.
-Тоді йдемо прямо, у обхід острову. -Так.
Бачиш усе це? Як воно зараз заболочено?
Так.
Я не хочу намокати.
Я не хочу мочити ноги. Я візьму чоботи, перейду воду, а потім--
Покладу назад і піду.
Що ж, мені це подобається. Я йду за вами.
Гаразд. Ми йтимемо дуже швидко.
Добре?
Я зроблю, що зможу, брате.
На іншому боці річки Неки команда «Чарлі»
зустріне відносно відкриту місцевість.
Але заплатить за це тим, що її маршрут трохи довший,
і необхідністю численних переходів через крижані води.
Починаючи з водоспаду ти хочеш…
Що ж, зараз приплив, тому, гадаю, ми прокладемо маршрут своєю територією.
Просто буде… Так, чому ні? Чому б не піти своєю територією?
-Так. -Ще один.
Ще один підйом.
-Гаразд. -Ще один підйом.
-Ще одна гра. -Чекаємо сонця.
Маршрут команди «Альфа» трохи коротший,
але його перша частина проходить через складну, нерівну місцевість,
що практично не проглядається.
ЧАС ДО СХОДУ СОНЦЯ 12:44… 12:43… 12:42… 12:41… 12:40
Притягнемо…
-У нас вийде. -…позитив…
Так. Темп.
Пам'ятай: будь уважна до кожного кроку.
У нас дуже мало енергії.
Тож те, що на нашу думку ми можемо і що зазвичай легко дається…
Ми не здужаємо.
…сьогодні це даватиметься дуже важко.
Особливо в першій частині, де ми здійснюватимемо підйом.
-Уважно, повільно. -Повільно. Гляди під ноги.
Щоразу як ти ступаєш, ти ризикуєш спіткнутися.
-Саме так. Добре? -Добре.
У нас є свій шлях, не думай про це надто багато.
Два-нуль-один.
Двісті один градус, крихітко.
Гаразд, тоді нам треба…
щоб всесвіт ще раз став на наш бік.
Як і було весь цей час.
-Навіть коли ми не думали, що це так. -Навіть коли не думали. Добре?
Нам довелося важко битися на цьому схилі, на цій багнюці.
-Найгірше місце під табір. -Найгірше, але--
-Жодних клятих привілеїв! -Привілеїв немає, але--
Один є.
Бо цього ранку він виводить нас попереду хлопців «Чарлі».
Просто волосся. Так.
І саме це нам і знадобиться.
Це перевага, якої ми не мали весь час.
Тож, навіть коли ти й думаєш, що світ і життя проти тебе…
Не завжди.
Тому зробімо це.
Їдьмо додому до наших чоловіків.
Так.
Я люблю тебе, мала.
Я так тебе люблю.
І з першими променями сонця, що підіймалося над горами…
От і все, малі, день зарплати
От і все.
Візьмемо її, хлопці.
-Люблю вас. -І я вас усіх.
…гонка за призом розпочалася.
Вперед, хлопці.
Вперед.
Ей, тримай темп.
Я знаю. Це так важко.
Це ніби гонка, але це не може бути вона, розумієш?
Що ж, це не спринт.
Твоя правда.
Повернімося до водоспаду і потім зорієнтуємося.
Так.
Поки «Альфа» заходить у густий ліс,
«Чарлі» наближається до першого переходу.
От би знати гарний вірш Вітмена.
У спробі прискорити подорож
«Чарлі» обрали більш прямий маршрут до місця призначення.
Він дозволяє скоротити відстань, але лише за рахунок
додаткових водних переходів.
Отже, тут буде перший перехід.
Мабуть, ми зможемо перетнути його не роздягаючись.
Побачимо.
Тож нам треба поспішати.
-Як глибоко? Скажеш? -Ні, задалеко. Не можу.
Що скажеш про це?
Що скажеш? Я не знаю, що там, але я зможу пробратися тут.
-Хочеш зробити це? -Спробуймо.
Я спробую.
Може, нам доведеться повернутися і зняти речі.
-Так. -Зняти речі?
Так.
У нас був план, що зекономив би нам півгодини, а може й більше,
якби ми просто йшли по воді, переходили де можна,
а не обходили по краю берега.
Тут десь по коліна.
Певно, лишився ще один перехід.
-Так. -Не так вже й погано, правда?
-Ні. -Ні.
Поки «Чарлі» оговтуються від переходу через крижану воду,
«Альфа» насилу проходять крізь насичений перешкодами лісний прохід.
Глянь на це. Це до біса важкопрохідна місцевість.
Так.
Я точно можу сказати, що ніколи раніше не ходила такою.
Коли ви в такому густому лісі,
найкраще, що можна зробити, це встати спиною до цілі,
знайти наступну ціль, яка знаходиться прямо по курсу,
іти до неї, а потім зробити це все знову.
Треба піти від водоспаду, щоб все вдалося.
Ти це чуєш? Прямо ліворуч від нас.
Отже, водоспад прямо тут.
Так.
Якщо підеш прямо,
я отримаю орієнтир, а потім я дам тобі дерево.
Добре.
Навігація у глушині здійснюється шляхом задавання відомої точки
і слідування її орієнтиру.
Я тебе не бачу.
Але в цьому густому лісі орієнтири можуть бути оманливими.
Стій прямо там. Не рухайся.
Тут є стежка.
Ми не зможемо йти стежками, якщо триматимемося орієнтирів.
-Пам'ятай: я казала знайти щось, щоб… -Знаю.
Але також йти шляхом найменшого спротиву.
Якщо підеш з неї, то орієнтир більше не працюватиме. Тож це…
-І це наші два-нуль-один? -Так, це вони.
-Це здається жахливо далеким. -Бачиш те мертве дерево?
Так.
Можеш затримати погляд на ньому і дати мені з'ясувати, де у нас схід?
Боже, ці два-нуль-один здаються
жахливо правіше.
-Ні. -Гаразд, я тобі довіряю.
Два-нуль-один
у мене в компасі на сході.
-Я лише маю направити його на схід… -Так.
…і це покаже нам куди йти.
-Добре. -Гаразд?
Добре, підемо до того дерева і…
-Оскільки команди… -…ідемо далі.
…вирішили скоротити шлях,
вони обидві наткнуться на непередбачені стежки.
Не думаю, що ми зможемо пройти. Ставлю, що посередині глибоко.
Деякі можуть зіграти їм на руку,
а деякі — стати перепоною швидшому просуванню до перемоги.
-Вона лише ширшає, глянь. -Так.
-Там є ще один перехід. -Так.
-Бачиш там, зверху, де вона вужчає? -Так.
Купка дорослих дядьків, що тиняються у трусах.
-Ось тут. -Так.
Що скажеш?
Це вже щось.
Чоботи й штани. Дідько.
ТЕМПЕРАТУРА ПОВІТРЯ 35°
ТЕМПЕРАТУРА ВОДИ 41°
Є ще одна.
Боже мій.
Коли переходиш через річку, то не відчуваєш ніг.
Єдине, що ви можете відчути,
це сильний біль.
Ніби глибоко всередині стопи.
Так відчуття, ніби ріжуть і колють ножем.
Вода торкнулася яєчок.
Невже цей шлях?
Зараз.
Куди?
Сюди ж, по-моєму.
Якщо взялися, здаватися вже не можна.
Ви пройшли 50% шляху. І що ви робитимете? Здастеся?
Просто продовжуйте.
Дідько!
Ось і черевики змокли.
Коли ми йшли по воді,
у нас був серйозний ризик гіпотермії.
Боже мій.
-Мої чоботи змокли. -Це остання?
Ні, певно, ні.
Хоча команди ідуть різними траєкторіями,
і кожна з них має своє бачення, як би вона хотіла пройти маршрут,
хто б на цьому етапі гонки не оступився першим…
Це наша гора.
…той опиниться у дуже невигідному становищі.
-Так. -Ми зайшли задалеко.
Дивись, ми тут.
Треба ще трохи пройти у той бік,
бо ми впремося прямо в цю затоку.
Ми не можемо йти ще далі на схід.
Ні.
-Добре. -Гаразд.
Погляньте на цю милу маленьку стежку. Слідуємо за оленем.
Це Всесвіт каже: «Ви обрали правильний шлях».
Ще один.
Ще один, Ніку.
Іду.
Я доволі певен, що це останній. Сподіваюся.
Як глибоко?
-Глибоко. -О, тут глибоко.
Це жахливо.
Поглянь.
-Ідеально. -Ось так.
Дякую, оленю, за те, що провів.
Стає все глибше і глибше.
Є ще один.
Це прекрасно.
Отже, ми дісталися вершини.
-Тож, знаєш. -Так.
Я бачу затоку. Я бачу воду.
Чорт забирай.
Ми пішли задалеко на схід.
Ми далеко зайшли. Де два-нуль-один?
Ні, бачиш мою лінію?
Так.
Там внизу місце, куди ми маємо йти.
Тож, коли ми дістанемося вершини,
ми змінимо маршрут. Зовсім трохи.
Ми змінили напрям. Зовсім трохи.
Отже, іди прямо вниз.
Відійдемо тут трохи назад.
Але знаєш, ми мали прийти сюди, щоб побачити.
Тож ідемо просто вниз.
Тут по пояс.
Дідько.
Ходімо.
Поки що кожній з команд вдається долати власноруч обрані перешкоди.
Нам вдалося зачепитися за оленячі стежки,
які трохи збили нас з нашого прямого курсу.
І зараз обидві команди йдуть нога в ногу.
Але ми досі впевнені.
-І ми все ще йдемо. -Так.
-Це все, що має значення. -Точно.
Усе гаразд, Ніку?
Я замерз. Намочив черевик.
Є ще один.
Я чую воду.
Після подолання пересіченої місцевості і перепадів висот…
Ого.
«Альфа» стикається з ще більшою непередбаченою перешкодою.
Це перша затока?
Не знаю.
Як нам, в біса, її обійти?
Якщо це озеро, тоді це неправильний шлях.
На мапі на нашому шляху не було озера.
Ні, мапа каже, що це затока.
Боже, Ембер, здається, це озеро.
Чому ти сумніваєшся?
Бо здається, що це неправильно.
Ми не тут.
Прямо перед нами велика гірська гряда.
-Так. -Отже, ми дивимося прямо сюди.
Ембер і Джил сподіваються прибути в цю затоку
і йти берегом до місця призначення.
Але їхня подорож густим острівним підліском
збила їх з курсу і привела до цього озера.
Течії немає.
Ми спустилися з цього боку гори. Ми звернули праворуч, так?
-Ми не пішли цим шляхом. -Тож треба--
-Ми на цьому озері. -Добре.
-Ти мені довіряєш? -Довіряю.
-Іди туди. -Так.
Джил і Ембер прямують на схід, щоб обійти озеро і знайти берегову лінію.
Господи Всемогутній.
Тільки йди, дівчинко. Тільки йди.
Коли перед «Альфою» з'являються водні перепони…
Лишилося найлегше — тримати темп.
…«Чарлі» усвідомлюють, що їхній короткий шлях
також приніс їм більше водних перепон, ніж вони очікували.
Ми знали, що там будуть приховані водні переходи,
але я і гадки не мав, що вони такі глибокі і далекі.
Тож ми страшенно боялися того, що станеться,
якщо ми не зможемо розігрітися.
Мої черевики геть промерзли.
Нічого не відчуваю.
Ні.
Господи Всемогутній.
Гаразд. Ми не багато втратили.
Насправді це була геть не втрата.
Незважаючи на відставання,
«Альфа» може надолужити і знову бути нога в ногу з «Чарлі».
Боже, це, в дідька, велике озеро.
Але лише якщо маршрут «Чарлі» принесе їм ще більше невидимих сюрпризів.
Ні.
Ще один перехід.
Тільки не знову.
Може, вона вже, в біса, замерзла.
Пол — чоловік.
Пол думає у такому ключі:
«Я маю виграти заради дітей»., і у мене до нього нічого, крім любові.
-Так. -Він ішов просто через воду.
Він такий: «Так», і заліз. «Так», і заліз. «Так», і заліз.
-Він знає, що треба робити. -Так.
Пол задав темп, і саме це нам було треба, щоб пройти крізь те болото.
Бо в більшості випадків ця грязюка була по щиколотки.
Отже, ви весь час хлюпаєте по заболоченій місцевості.
І мені це важко дається, бо в мене коротші ноги.
Думаю, якщо ми просто триматимемо темп, то нас ніхто не наздожене.
Так.
Боже, ми майже біля цього озера.
Чорт забирай, вода, в біса, льодяна!
Ми біля озера.
Не знала, що це озеро настільки велике!
-Ніку, ненавиджу твої чоботи. -Я теж.
Жартуєш? У них найгірші відгуки на Amazon і Cabelas.com.
Я лишу їх у церкві «Армії порятунку», заллю бензином і підпалю.
Це буде фото для відгуку.
«Ці чоботи відстійні».
Якщо підемо туди, то це майже миля.
Якщо підемо в інший бік, то буде майже дві. Шлях подвоюється.
Гаразд, тоді виберімо найкоротший шлях
і підемо прямо до затоки.
Слідуємо за лінією гір.
-Ходімо, мала. -Зробімо це.
Знаєш, що означає цей сигнал?
-Газу, газу, довбню. -Це значить «нумо».
Замовкни, сучко. Ходімо.
-Я їду сюди. -Прямо до води.
Обидві команди наближаються до своїх узбереж.
Їхнє прибуття на місце стане сигналом про останній ривок до призу.
Не біжи, мала.
-Усе добре. -Ми маємо дістатися туди разом, тож…
Я не покину тебе, обіцяю.
І на даний момент команди прямують до фінішу нога в ногу.
Ми майже на береговій лінії.
Так, добре.
Тож продовжимо йти на схід, доки не дістанемося туди.
Я з тобою.
Я бачу затоку.
Так.
-Обережно. Все добре? -Він зламався.
Нік зійшов зі стежки, коли побачив ту затоку.
Звісно.
Він почав проштовхуватися крізь хащі.
Прекрасно!
Так! Чорт забирай!
Боже.
Чорт, Ніку.
Вибач, брате.
Дякую.
Бережіть очі.
Щойно ми прийдемо туди,
ми зможемо весь час йти берегом.
О так, зараз ми йдемо вниз.
Слухай.
-Ти чуєш? -Так.
Прямуємо прямо до нього.
О так, мала. Ось так.
Прибережи це, Ніку. Ми лише на півдорозі.
Бережи обличчя.
Я бачу воду, мала.
Боже, ми подолали довгий шлях.
Сподіваюся.
І сподіваюся, ми надолужили час
і не втратили перевагу.
Я знаю, що все що треба робити, щоб дістатися туди,
це триматися цього напряму…
Нам вдалося.
Все вже зроблено. Треба лише виконати фізичну роботу.
З цього моменту все буде легко, дівчинко.
Треба було лише дістатися сюди, а тепер ми лише йтимемо берегом.
Просто йдіть лінією, обійдіть затоку,
й заберіть приз.
Це як двічі два.
-Так. -Це лише милі.
Чорт забирай.
Де ці хлопці? Де ці хлопці?
Сподіваюся, позаду нас.
О, так, мала. Ось так!
Так.
Ходімо прямо через цю колоду.
Це добре відчуватиметься на стегнах десь за годину.
Пол такий крутий.
Потім ми пройшли точку, і темп Пола почав трохи падати.
Хтось інший, веди.
Це болото задовбає тебе.
Так, воно, в біса, задовбало мене, друже.
Підіймаємо, опускаємо.
Я взяв це на себе, і саме це йому і було потрібно.
Йому тоді потрібен був хтось ще, хто ставитиме темп.
Ми помилилися.
Ми, однак, так і не розвернулися.
Ми якби пішли--
-Бо я фіксувала шляхові точки і орієнтири. -Так.
А ще я визначила азимут перед виходом.
Вони це зробили?
Пол знає, як це робити?
Я та, хто вижила,
але я не була виживальщицею,
поки не зустріла Джил.
А тепер я стою в одному ряду з такою крутезною бабою.
Я так пишаюся собою.
Я так пишаюся тобою.
Просто скажи замовкнути, якщо втомишся це слухати.
Довбана дорога.
-Так. -Нею небезпечно йти.
У команді «Чарлі» Пол відбився від решти.
А правила фінальної гонки кажуть,
що щоб перемоги, команда має фінішувати у повному складі.
Я не можу говорити.
Ми просувалися до вузької протоки, і тепер ми на складній ділянці,
на якій треба долати великі стовбури дерев.
Допомогти?
Ні.
І зараз, коли я нахиляюся і вирівнююся, я майже непритомнію.
В голові немає інших думок, окрім як:
«Чи зможу я завести одну ногу попереду іншої і чи зможу я це повторити?»
Я починаю бачити плями,
а відстань між мною і ними стає все більшою і більшою.
Якщо Пол не зможе продовжити,
тоді й решта команди «Чарлі» не зможе.
Ісусе, дай мені сил.
Джил, здається, я бачу фінішну пряму.
Гаразд, тільки дихай.
Я нікого не бачу.
-Як далеко--? -Я нікого не бачу ні позаду, ні попереду .
Ми, в біса, дійшли до фінішу.
Ембер!
Джил!
Ембер!
Джил!
Ембер!
ФІНІШНА ЛІНІЯ
Я намагаюся віддихатися і не можу.
Це так важко.
З мене досить.
Тож тепер треба включати волю.
-Як ти? -Я задовбався.
Ходімо, Поле!
-Чорт, мала. Гадаю, це все. -Так.
Друже, ось і все.
Нумо, Поле!
Ходімо, Поле!
Я задовбався.
Ходімо! Я щось бачу. Ходімо!
Добре.
Але я ще не все.
Мене вразив невеличкий приплив енергії.
Я поборов позив впасти і відпочити. Це все, що я міг.
Думаю, ми на правильному шляху.
Ми на правильному шляху.
Звідси буде легше, дівчинко, і ми поїдемо додому.
Після цього ми їдемо додому, подруго.
Я маю бути уважнішою, коли ступаю на ці великі валуни.
Вони слизькі, а вивиху щиколотки я не хочу.
Ну ж бо, Поле.
Друже, у мене судоми у стегнах.
Боже мій.
Чорт.
Нумо, Поле.
Ми впораємося. Нумо, Поле!
-Ми їх переможемо. -Так, ми повинні.
До дідька цю траву.
Я не люблю цю траву.
Коли я побачив, як Пол відстає,
я зрозумів, що він дійсно змарнів.
Усе гаразд?
Поле, ти впораєшся, малий.
Я подумав: «Як я нестиму цього хлопця?»
Ми прийдемо перші, брате.
Прийдемо перші.
Боже мій. Що це?
Я відчуваю це у своїх сідницях і стегнах. Ось так.
Думаю, це може бути в лісі.
Після 36 втомливих днів виживання,
обидві виснажені команди нарешті наближаються
до вкрай необхідного кінця гри
і шансу на перемогу.
Це прямо тут.
Я, в біса, люблю тебе.
-Я бачу. -Бачиш?
Здається, я бачу трьох людей на березі.
Так!
Читай.
Я хочу почути.
Так!
Чорт.
Ми зробили усе, що можемо.
«Чарлі» дісталася останнього пакунка,
і у гри для них останнє повідомлення.
«Виживання з незнайомими…
є найскладнішою ситуацією, з якою стикається людина.
Вірність проти самозбереження».
Я їду додому.
«Егоїзм…
Вона знищує мій пліт.
…проти самопожертви…»
Енджи, ти майже там!
«…і бажання перемогти проти бажання піти».
Ісусе, дай мені сил.
«Виживання в групі викриває наші найтемніші риси.
Зрада може забезпечити особисту вигоду,
тоді як відданість може вказати на слабкість.
Ми схильні приймати сильних
і обманювати слабких,
але лиш тому, що це слугує нашим мотивам.
Але гонитва за особистою користю формує зв'язки».
Люблю вас, хлопці
«Напарники стають більше необхідністю, ніж перепоною».
Ти впораєшся.
«Ми ввіряємося один одному для захисту емоційного стану і фізичної підтримки.
Наші мотиви можуть лишатися егоїстичними, але шлях до успіху
потребує здібностей і товариства тих, хто нас оточує.
Тут ваша подорож завершуються.
Ви пережили всіх інших.
Вітаємо вас».
Так, друже!
Першою, кому я подзвоню, буде сестра,
бо вона оплатила мій приїзд сюди,
адже я не мав достатньо грошей.
Люблю вас!
І я думав про тебе майже весь цей час.
Ми це зробили.
Ми тебе трохи налякали, друже.
Так. Я це зробив.
Я молився щокроку і не зміг би цього зробити без,
знаєте, без цього.
І я просто молився Богу, щоб він дав нам сили продовжувати,
щоб вказав вірний шлях
і захистив всіх по обидва боки у обидвох командах, всіх,
але щоб дав маленьку перевагу нам, і ось ми тут.
Я ніколи не мав змоги покидатися грішми…
-Так, покидатися грішми! -За все життя.
Ні.
Поверну всі свої борги.
Створю тепер сім'ю.
На це піде найбільша частина. Ось чому я тут.
-Я люблю вас усіх. -Так!
Це наш квиток додому. Так!
Боже, ми були такі близькі.
Поглянь на мене.
Я це переживу.
Принаймні ми дісталися сюди. Так?
Так.
Я знаю… що гроші не мають значення,
але…
Боже.
Ми були темними конячками.
Темні конячки — це ж ті, хто мають перемогти, так?
Але так тільки у фільмах буває.
А це реальне життя.
Я просто збентежена.
Всесвіт казав нам, знаєш, що ми…
Що нам вдасться.
-І-- -Що це наш час.
Так.
Можеш спитати мене сьогодні,
завтра.
Можете спитати через 20 років.
Я завжди казатиму: «Так, я все одно оберу її».
Мене не обходило, чи я отримаю чек, я просто хотіла перемоги.
Я просто хотіла довести.
Ти вже довела, люба.
Вперше на гелікоптері.
У мене майже немає сил, щоб залізти сюди.
Хлопці, це був найкращий досвід у моєму житті,
окрім народження дітей.
Тут можна пережити стільки емоцій.
Це чудово, друже. Хто має таку можливість?
Погляньте, де ми.
Вітаю, хлопці з «Чарлі»!
Вітаю, хлоп'ята.
Дідько, так!
Я завжди оберу тебе, а не гроші.
Переклад субтитрів: Максим Шевчук